‎UN SERIAL NETFLIX
‎Salvatori din Orașul Arbori, pornim!
‎Salvatori…
‎din Orașul Arbori, pornim!
‎Salvatori…
‎din Orașul Arbori, pornim!
‎Pornim!
‎INTRAT LA APĂ
‎- Plescăilă, e vreo speranță? ‎- Cu mine, e mereu speranță.
‎Dă-mi un minut și îți scot rățușca.
‎Da!
‎O să te aștept afară.
‎Stai așa!
‎O clipă!
‎Și uite rățușca!
‎Da! Mulțumesc! ‎Metodele tale sunt fantastice.
‎Și… deosebite.
‎Hei, stai!
‎Ce vrei să spui?
‎- Ești… ‎- Organizat?
‎- Nu. ‎- Calm?
‎- Nu. ‎- Liniștit? Previzibil? Controlat?
‎Planificat? Clinic?
‎- Haotic. ‎- Ce?
‎Haotic. Obții rezultate, ‎dar într-un mod exploziv.
‎Dar chiar ți se potrivește.
‎Azi avem o misiune ușoară. ‎S-a răsturnat o barcă cu pedale.
‎Plescăilă?
‎Scuze, credeam că imitați zgomotul bărcii.
‎Plescăilă, e misiunea ta.
‎Întoarce la loc barca.
‎Cipi, tu îl ajuți.
‎- Ce bine! ‎- Nicio grijă.
‎Voi rezolva totul într-un mod previzibil.
‎De-abia aștept. Porniți!
‎- Uite barca! ‎- Bine.
‎Va fi cel mai nehaotic plan ‎pe care l-ați văzut.
‎Întâi, conduc spre capătul debarcaderului.
‎Apoi, deschid parașuta, lansez pompa ‎pentru desfundat și întorc barca la loc.
‎Ce plan extraordinar!
‎Fără niciun pic de haos.
‎Și voi arăta astfel că nu sunt haotic.
‎Stai aici, Cipi. ‎Totul va fi absolut previzibil.
‎Morsa!
‎S-a zis cu planul meu, ‎dar tot pot întoarce barca.
‎Pot să o salvez!
‎Să pedalăm!
‎Ușor, bărcuțo!
‎E foarte grea.
‎Am reușit!
‎Nu am știut ‎că planul tău era să scoți dopul.
‎Da!
‎Barca e întoarsă.
‎Ești absolut genial!
‎Și s-a dus bâldâbâc!
‎Iar barca s-a scufundat. ‎Am crezut-o pierdută. Dar nu!
‎„Nicio barcă nu rămâne în urmă,” ‎a spus Plescăilă și a secat lacul.
‎- Da! ‎- Da!
‎- Nu a fost chiar așa. ‎- Nu fi modest.
‎Ai salvat barca pentru totdeauna.
‎Plescăilă, ești super!
‎- Adaptabil. ‎- Și în control.
‎Nu. Nu am plănuit nimic ‎din toate astea.
‎- Treaba e că încerc cât pot… ‎- Ura!
‎- Dar niciodată nu-mi iese planul. ‎- Ura!
‎Nu sunt erou. ‎Nu mă mai pune să conduc misiuni.
‎- Da! ‎- Da!
‎Alo! Bine. ‎Te numesc la conducerea unei misiuni.
‎Este una mare! Toată apa din lac ‎a fost pompată în turnul de apă.
‎Deja explodează la încheieturi.
‎Dacă nu remediezi situația, ‎va exploda, inundând tot orașul
‎Este cea mai importantă ‎misiune de salvare!
‎Ura!
‎Păi, ce mai aștepți? Pornește!
‎Vin cu tine!
‎E imens!
‎Manometrul!
‎Dacă mai urcă, tancul va exploda!
‎Presiunea!
‎Gândește!
‎Va trebui să duc asta departe de oameni!
‎- Ce se petrece? ‎- N-am timp să-ți explic.
‎Fantastic! Nu m-aș fi gândit la asta! ‎Și acum?
‎Morsa!
‎Gândește! Unde ar putea ‎să explodeze un tanc cu apă?
‎În parc!
‎Mai izolat.
‎Nu!
‎La o parte!
‎- Ce amuzant! ‎- Amuzant?
‎Turnul va exploda imediat!
‎Da! Va fi fantastic! Care e planul?
‎Nu e niciun plan! N-am idee ce să fac!
‎Poftim? Gândești deosebit, nu?
‎Gândesc obișnuit, apoi totul explodează! ‎Nu rămâne nimic din plan!
‎Nimeni nu poate face ce faci tu.
‎Se întâmplă lucruri nebunești, ‎iar tu găsești o soluție.
‎Găsesc?
‎Așa e.
‎Nu eu creez haos. El mă inspiră.
‎- Să rezolvăm tancul! ‎- Fantastic!
‎Unde e tancul?
‎- O, nu! ‎- Nu!
‎E acolo!
‎- L-ai depășit! ‎- Nu vrem să-l prindem.
‎Vrem să-l îndepărtăm de oraș.
‎L-am prins!
‎Te simți bine?
‎Să-l aruncăm în cer!
‎Bine! S-o facem!
‎Mai sus!
‎- Dă-i drumul! ‎- Dar ești prins de el!
‎- Trebuie să eliberez presiunea apei! ‎- Dar vei fi pe el când va exploda!
‎E singura cale!
‎Dă-i drumul! Acum!
‎Sunt aproape!
‎E în cădere!
‎Nu a făcut-o.
‎Sper să meargă.
‎Da!
‎Am reușit!
‎Tancul era înfricoșător, ‎iar Plescăilă a spus: „Gândesc obișnuit.”
‎Apoi tancul a făcut „bum-bum”, ‎iar Plescăilă a salvat Orașul Arbori!
‎Poate nu e chiar așa.
‎Așa e.
‎MARELE EROU
‎Plescăici!
‎Mama!
‎Te iubesc!
‎Mama.
‎Ți-am adus o stație radio cu chipul tău.
‎Nu cred! Mersi, mamă!
‎Recepție!
‎Sunt mama și raportez ‎cu sendvișurile tale preferate.
‎Sendvișuri cu jeleu în formă de rachetă!
‎Și sosește ceva bun!
‎Mulțumesc!
‎Mulțumesc, mami.
‎Când o să-ți întâlnesc prietenii?
‎Echipă, în sala de informare!
‎Atenție la mine!
‎E de o importanță majoră ‎să o salutăm pe mama lui Plescăilă.
‎Bine ați venit!
‎Bună tuturor!
‎Plescăilă, ai niște jeleu pe obraz.
‎Lasă-mă să-l curăț.
‎Mamă, mă rușinez!
‎O barcă s-a stricat pe canal ‎și a provocat un blocaj.
‎Plescăilă, pregătește troliul. ‎Cipi, tu o scoți. Vin și eu.
‎- Por… ‎- Porniți!
‎Mamă!
‎Maiorul spune asta.
‎Scuze.
‎Sunt așa entuziasmată!
‎Vrei s-o spui tu? O poate spune el azi?
‎Sigur.
‎Haide! Ai voie s-o spui.
‎Porniți.
‎Da!
‎- E Plescăilă! ‎- Uită-te la el!
‎Sunt pe poziție.
‎Excelent!
‎Cipi, troliul!
‎- Fii atent, Plescăici! ‎- Mama?
‎- Să-mi spui dacă ai nevoie de ajutor. ‎- Nu, mersi!
‎- I-a spus „Plescăici”? ‎- Da.
‎Știu ce am de făcut.
‎Doar sunt adult.
‎Nu a fost mereu „Plescăilă Eroul”.
‎Cândva a fost ‎un bebeluș plescăicios-plescăicel.
‎Uite-l! E un bebeluș.
‎Nu pozele de bebe!
‎Mamă, te rog!
‎Iar aici e o poză cu el murdar la guriță.
‎Nu!
‎Coboară troliul!
‎Iar aici e în cadă cu o barbă de spumă.
‎Nu barba de spumă!
‎- Vine troliul! ‎- Gata, mamă!
‎Mersi că ai mutat barca.
‎Iar aici are obrăjorii grăsuți.
‎Nu!
‎Uitați-vă la asta! E o poză ‎în care puteți vedea burtica lui de bebe.
‎Nu vă uitați!
‎- Ce burtică mică! ‎- Gata! Nu sunt bebeluș!
‎Te-a prins mami.
‎Tu ești Plescăiciul lui mami.
‎Ce bine că mama lui a fost aici!
‎Oprește-te!
‎Nu mai sunt bebeluș!
‎Mă cheamă Plescăilă ‎și nu mai vreau sendvișuri-rachetă.
‎Sunt adult și nu-mi mai plac jucării!le!
‎Bine, Plescăici.
‎Adică, Plescăilă.
‎O să dau înapoi jucăria, ‎dacă tu nu o vrei.
‎Bine.
‎Te iubesc.
‎Așa. Arăt matur. ‎N-o să-mi mai spună nimeni Plescăici.
‎Dungatule, ce mai e nou în lumea știrilor?
‎Păi, tot ce e a aici e nou.
‎Sunt știri.
‎Înțeleg.
‎Îmi place să citesc ziare, ‎mai ales pe cele fără poze.
‎- Ți-au venit benzile desenate. ‎- Benzi desenate?
‎Le-am comandat pentru un copil.
‎O să le iau eu.
‎Nu vrei să vedem un film? ‎E un desen animat despre jucării.
‎Da!
‎Adică, diseară vreau ‎să-mi plătesc facturile.
‎În timp ce-mi voi purta papucii. ‎Sunt gri și fără model.
‎Plescăilă, pot vorbi cu tine?
‎Ce se întâmplă?
‎Mustața, cravata, știrile?
‎Parcă n-ai fi tu.
‎Nu înțeleg. Îmi plac știrile.
‎Sunt neplictisitoare!
‎Serios, Plescăilă?
‎Bine. Am vrut și eu să par mai matur.
‎Dar mama m-a tratat ca pe un bebeluș.
‎Plescăilă, așa sunt mamele.
‎Mama mi-a adus asta săptămâna trecută.
‎Clubul Cangurului. ‎Emisiunea mea preferată din copilărie.
‎Oi fi crescut eu, dar pentru mama ‎mereu voi fi micuțul ei Țepi-Țepoșel.
‎Și nu te deranjează?
‎Nu. Voi fi mereu copilul ei. ‎Și asta e perfect.
‎Așa e.
‎Îmi place când mama îmi taie sendvișurile ‎în forme și-mi face ciocolată caldă!
‎Nu, maiorule. Am fost rău cu ea. ‎Nu i-am spus că o iubesc.
‎Trebuie să facem ceva.
‎Salvatorii din Orașul Arbori!
‎Avem o urgență. O inimă a fost frântă ‎și îi aparține mamei mele!
‎Trebuie să o găsesc pe mama. ‎Acum, sigur returnează stațiile radio.
‎Magazinul e uriaș. ‎Cum putem ajunge la timp la returnări?
‎Folosim jucăriile.
‎- Îți găsim mama cât ai clipi. ‎- Mami!
‎Așa nu e bine. Nu putem vedea.
‎Mami?
‎Ai văzut-o?
‎Încă nu.
‎Iubesc să aranjez cutii.
‎Da! Le voi aranja din nou!
‎Sunt mândru de tine.
‎Mami, unde ești?
‎Stația radio! ‎A prins semnalul mamei! E aproape.
‎Mami, răspunde!
‎Mami, răspunde! Mami, mă auzi?
‎Nu mă aude.
‎Spune că e acolo. Să mergem!
‎Aș vrea să returnez o jucărie, vă rog.
‎Suntem aproape!
‎Hai!
‎Cred că e aici.
‎Mami?
‎Mama!
‎Da. Scuze.
‎Unde este?
‎Deja a returnat-o.
‎E prea târziu.
‎Mama!
‎Mami, stai!
‎E aici un Plescăicios care și-ar dori ‎o îmbrățișare specială de la mama.
‎Îți iubesc sendvișurile, obsesia ‎pentru pozele cu mine și te iubesc.
‎Te iubesc, mamă!
‎Și eu te iubesc!
‎Mereu vei fi Plescăiciul meu!
‎Mamă!
‎Te iubesc, tată.
‎Sunt mândru de tine.
‎Subtitrarea: Florin Rizea