Я шукаю маленьку кицьку.
І я не хочу бути таким, але мені потрібна дуже особлива кицька.
І це п'яте місце, де я шукаю, і, трясця, —
це довгоочікувана радість
після всього того, з чим я мав справу весь ранок.
Мені потрібна чорна кішка. Самиця.
Десь отака.
Прошу, скажіть, що вона є.
Любчику. У мене вона точно є.
Як щодо цього малюка?
Він тут ненадовго. Має залишити нас сьогодні.
Це евфемізм, моя леді.
У наших гостей тиждень, щоб знайти новий дім.
Це не довічний притулок.
А я люблю тих, хто тут ненадовго. Завжди любила.
Чорна. Вона має бути чорна.
А як щодо цих двох? Не чорні, але брат і сестра.
Я прошу забрати їх двох, щоб вони лишилися разом.
Це важливо, коли йдеться про рідних, тримати їх разом.
А як щодо цієї?
Недоступна.
Це чистокровна короткошерста британка.
У нас уже чотири онлайн-заявки на неї.
Але є дуже гарні котики,
які не виживуть, якщо хтось не втрутиться.
Феноменальна, так?
Як я сказала, вона недоступна.
Так. Думаю, ви не знаєте, хто я.
Я — мішок з грішми.
Нові клітки. Новий комп'ютер. Нова будівля.
Я візьму всіх цих котів і зроблю для них притулок.
У вас буде новий заклад біля води з крихітними джакузі для кошенят.
Їм це не зайде.
І вдягну вас з ніг до голови в Louis Vuitton, якщо треба.
Але я вийду звідси з цією кішкою.
Боже, це феноменально.
Дозвольте…
Дивіться, можете… Так, потримати отак.
Так. Отак.
Тварюко, ти врятувала мені життя.
Агов, дивися, кого я знайшов біля дверей на вулицю.
Але є погана новина,
здається, хтось зрізав нашийник Gucci.
Вибач.
Думаю, татусь вийшов за лате абощо.
Мала сучка!
Привіт, тату, я трохи зайнятий.
Що ти, трясця, кажеш?
Повтори.
Ні.
Ні, це маячня.
Ні, не вона.
Ні.
Заперечення.
Дивовижно, як далеко можна зайти, заперечуючи.
Знаєте, чому так багато людей вдається до заперечення?
Бо це, трясця, працює.
Знову ваша онука? Уже пізно. Не хочете відповісти? З нею все гаразд?
Так, усе добре.
Із запереченням така штука, що іноді проблеми просто зникають самі собою,
і здається, що заперечення працює.
Ефект плацебо.
Це Меделін.
Що вона робить там унизу?
Займається своїми гігабайтами абощо.
Вона генійка. Справжня.
Тобто таких геніїв чотири-п'ять на століття.
Вона пішла з Mensa, бо їй було нудно.
Може, варто залучити її до розмови,
додати геніальності до теревенів.
На чому ми спинилися? Так. Заперечення.
Іноді воно працює, як я сказав.
Але іноді — ні.
Справді, трясця, не працює.
Я не вірю в це.
- Це неправильно! - Ми досі це розслідуємо.
Та що вона взагалі там робила для початку? Вік?
- Що? - Це твоя лабораторія. Твої тварини.
Я не знаю. Я її туди не посилала.
Може… Може, це якось пов'язано з винагородою в 50 мільйонів доларів?
Що ти, трясця, робила з цими звірами?
- Твоїми вбивчими кіборгами-мавпами? - Ти не звинуватиш мене.
Моя дружина в реанімації. Вона покалічена. Покалічена.
Про що ми взагалі тут говоримо?
Зараз іде суд! Я запускаю продукт.
Сядьте!
Будьте злими, шокованими, волайте, прошу. Робіть це тут.
Тут я це дозволяю, але коли вийдете звідси,
хтось матиме зробити заяву для преси.
Ми думаємо, це має бути Лео.
Звісно, ви думаєте, це має бути Лео.
Це просто жахливо. Я співчуваю. Камілла була такою…
Чому воно говорить? Воно справді не має зараз розмовляти.
Вона просто висловила співчуття. Як вона має почуватися?
Це криза, нам потрібно зменшити збитки.
Я й кажу, для цього в нас була Камілла. Це було її справою.
«Від імені сім'ї Ашер і свого власного
я з сумом повідомляю про смерть нашої любої Камілли Л'Еспанай
у віці 35 років».
Що це, трясця, таке?
Так, це жахливо. Ми говоримо про 35 років?
Сраний робошимпанзе здер обличчя з моєї сестри.
- І я з сумом повідомляю! - Годі!
Тоді скажи своїми словами,
перекажи «Свічку на вітрі», мені байдуже,
але всі зараз маєте слухатися.
Ідеться не про те, щоб триматися разом, а про формування клятої стіни.
І якщо ви не помітили: Морелла в лікарні,
Просперо мертвий, Камілла мертва.
Тож притримайте цю енергію, доки я не з'ясую, що коїться.
А доти мені начхати, і якщо Меделін скаже вам перднути в мікрофон
на національному телебаченні — ви це зробите.
Ми зараз на війні, я ваш командир,
я не хочу чути нічого, окрім: «Пане, так, пане».
Дійшло?
Пане, так, пане?
Чудово. І коли градус напруги знижено,
ми можемо вийти звідси, і Лео зробить свою роботу.
Хай Теммі чи Фродерик озвучують ваші думки.
- Не називай мене так. - Пішло це!
- Лео! - Що? Не подобається?
Викресліть мене із заповіту!
Віддайте мою частку наступній наркоманці, яку знайдете в лікарні.
Юнона в заповіті?
Ні. Юнони насправді в заповіті немає.
Чи є, тату?
Я досі в кімнаті.
Я хотів, щоб ви це побачили.
Нічним охоронцем мав бути Філіп Фасулло.
Він здебільшого на нічних змінах.
Не схоже на Філіпа.
Його відкликали.
Хтось із корпорації подзвонив його керівнику, сказав не виходити.
Ми не знаємо, хто дзвонив, і не знаємо, хто ця жінка.
- У нас є аудіо? - Немає.
Чому, трясця, ні?
Зазвичай воно не передбачається камерами спостереження.
Спини тут.
Зроби чіткішим.
Це теж не передбачено.
Не можна зробити чіткішим?
По телевізору так роблять. Тиснуть кнопку й роблять чіткішим.
Можна збільшити масштаб, але не зробити чіткішим.
- Тоді збільшуй, Артуре. - Добре, гаразд.
- Упізнаєте її? - Важко сказати.
Може якби ти зміг, не знаю, зробити чіткішим.
Медс?
Не знаю. Не думаю.
У нас ніколи навіть не було охоронниць в КАРА.
І зараз немає.
Тому все, що ми знаємо, — її там не мало бути.
А це означає, що це було навмисно.
Ми думаємо, що це та жінка з клубу Перрі?
Я поки не можу підтвердити.
Нам же не треба нічого підтверджувати?
Скажи всім підготуватися. Ми у стані війни.
Я не знаю, хто це чи як,
але я знаю звук свисту кулі поруч,
навіть якщо не чула пострілу.
Ким би не була ця жінка, знайди її негайно.
Ми ще не розпорядилися щодо похорону Перрі, а тепер маємо що?
Як це? Подвійний похорон?
Що гірше? Подвійний похорон чи два окремих?
У мене навіть немає нічого похоронно-чорного.
- Можемо купити тобі щось. - У мене навіть немає чорного костюма!
О ні, чекай. Це неправда. Він у мене є.
Фальшива тривога! Він із довбаного сатину!
Я про це подбаю.
Я просто зараз чую голос Камілли в голові.
«Сатин — це шовк для бідних, його не можна вдягати на похорон,
хіба що помреш у ньому». Трясця йому.
Це важко, і ти намагаєшся виговорити біль, я розумію.
Я розумію.
Скажи, що я можу зробити.
Добре. Ясно.
Ти бачив Плутонію відтоді, як приніс її назад?
Я ще її не бачив, боюся, що вона знову пішла.
Я не знаю. Вона тут. Чесно. Просто вередує.
Може, їй треба пережити якусь травму.
І я злий через нашийник від Gucci.
Не хвилюйся про це.
Я просто покладу їй більше їжі. Може, ми її вмовимо вийти.
Так.
Трясця!
Джулсе!
Що?
Розминувся з нею.
Ваша честь, ми маємо розглянути ймовірність, що це навмисно.
Я дам ще кілька хвилин.
З повагою, якби я запізнився до суду на півгодини,
я б очікував, що мене звинуватять у неповазі.
- Що ви пропонуєте, пане Дюпен? - Просто спостереження.
Схоже, для таких людей, як Ашери, діють інші правила,
і, очевидно, для їхнього адвоката.
Прибережіть це для присяжних.
Вибачте, Ваша честь.
Ми з паном Дюпеном саме обговорювали
параметри неповаги до суду, пане Пім.
Ваші та його, схоже.
Боюся, на це не було ради.
На сім'ю Ашерів, на жаль, знову впав тягар нової смерті в родині.
Камілла Л'Еспанай мертва.
Тому перепрошую. Уранці було багато клопотів.
Співчуваю.
Сім'я, що зрозуміло, шокована.
Боюся, у мене поки немає іншої інформації.
Уряд, звичайно, не знав.
Що саме сталося?
Ми зберемося знову в понеділок, якщо не буде зривів.
Наше співчуття родині Ашерів у ці важкі часи.
- Перерва в суді. - Усім встати.
- Артуре. - Не зараз.
То чому вона тут була?
Я не знаю.
Ну, просто скажи мені. Я однаково дізнаюся.
Тату, я не знаю. Чесно, не знаю.
Вона взяла слід і прийшла туди.
Тобто, вона шукала щось пов'язане з роботою
або щось пов'язане з тобою.
Вона внюхувала секрети. Вона…
Мала хист до шпигунства.
Знаєш, я не розумію, ти натякаєш, що я інформаторка?
- Чи що це була Камілла? - Це не Камілла.
- Гаразд. Якщо ти так кажеш. - Я так кажу.
- Вона стежила за тобою чи техніком. - Боже, запитай уже нарешті.
Це ти?
Може, ти говорила з федералами.
Щоб мати перевагу над іншими. Не думала, що буде аж так.
- А зараз нема шляху назад. - Не будь мудаком.
Знаєш що? Пішов ти, якщо так думаєш, бо я помру за цю сім'ю.
- То чому вона була тут? - Я не знаю.
Може, тому, що ти сказав їй прийти й зібрати дані на мене.
Я…
Я думаю, вона винюхувала про шимпанзе.
Чому?
Бо, думаю, хотіла прикрити мій проєкт.
- Чому? - Заради розваги? Не знаю.
Ти знаєш, скільки я витратив, щоб ті шимпанзе були?
- Знаю. - Знаєш, яка ціна відмови?
- Я збудував 16 км їхнього середовища. - Я знаю.
І ця тварина… Тобто що ти з нею зробила, Вік?
Прилад узагалі не підвищує агресію.
Де вона зараз?
Мертва.
Ні, не мавпа, заради бога,
інтелектуальна власність на 200 мільйонів, що була на її клятому мертвому серці.
Повернута, і тварина тут ні до чого.
Ні, це пріоритет номер один.
Коли люди на це подивляться, воно буде в центрі.
Сама мавпа може бути клятим місцем злочину.
Я маю покласти цьому край? Добити проєкт з милосердя?
Звільнити гроші для відеоігор Лео чи жуків Теммі?
Добре, дивися. Ми переходимо до випробувань на людях.
- Це я і хотів почути. - Так, ми готові.
Думаєш, у вас є дата для затвердження?
Ну, якщо чесно, то так. Є.
Це чудова новина.
Знаю, я був…
Це важливо.
Більше, ніж ти розумієш. Це важливо.
Її речі.
Я зміг забрати це, перш ніж прибула поліція.
- Досліджуємо її перший телефон. - Як?
З паролем.
У вас є її пароль?
У нас є всі ваші паролі.
Гадаю, це має сенс.
Є лише одна річ — це делікатна тема,
тому мені треба, щоб ти був делікатним,
розумієш?
Розумію.
Я взагалі-то не розумію, про що ти.
Що делікатне?
Він був у сумочці Моррі. Ти його впізнаєш?
Ні, це не її.
Ми впевнені, що її. Але не можемо розблокувати.
Я кажу тобі, що це не її.
Гаразд.
Ми подумали, може, ти спробуєш кілька загальних комбінацій,
раптом розблокується.
Але це не її.
Я розумію.
Однаково спробуй.
Зазвичай, це наша річниця.
Ні.
День народження Ленор.
Ні.
Я можу пробувати далі, але він заблокується.
Її службовий телефон перевіряється. Узагалі нічого незвичайного.
Але цей…
І мені дуже треба побачити, що в цьому телефоні.
Що з її обручкою?
Весільною обручкою. Ви її ще не знайшли?
Де вона?
Прошу… постарайся з телефоном.
ЧІТКЕ ЗОБРАЖЕННЯ. Є ЗДОГАДКИ?
Поверни тут ліворуч.
Треба дещо зробити, перш ніж повертатися в офіс.
Я скажу тобі, куди їхати.
Не будь дурною, Меделін, це божевілля.
Це довбане божевілля.
Підпишіть тут.
Боже. Стільки паперів.
Схожі на відмови, більшість із них.
Усе дуже стандартне, чесно.
Добре, що я вам довіряю.
Знаєте, ми маємо довіряти одна одній.
- Це важливо. - Думаю, так.
Бо є багато історій.
Як великі фармацевтичні компанії, багато з них,
випробовують свої ліки в бідних країнах.
Ви про це знаєте?
Я про таке чула, так.
Завжди думала, що це тому, що люди готові взяти гроші.
А не скаржитися.
Може, навіть не хочуть повідомляти про побічні ефекти.
Або навіть помічати їх.
Або не знають про ризики чи не розуміють їх.
Є інша сторона цієї медалі, знаєте.
Можливо, це дає їм доступ до ліків і процедур,
які вони інакше не змогли б оплатити.
Найкращі випробування відбуваються в місцях,
де потреба в тому, що випробовується, найвища.
Гадаю, це як з тим, що ця нагода…
Вона випала вам.
Бо вам це потрібно.
Саме тому я дуже вдячна за це.
Цей прекрасний прилад випробовується у старих добрих Сполучених Штатах.
На тому, чиє життя може справді змінитися.
Я щаслива взяти в цьому участь.
Тепер тримайте. Готово.
Дякую.
Це працюватиме на моєму серці як кардіостимулятор?
Воно за квантовий стрибок від кардіостимулятора.
Це переважно пасивний імплант. Принаймні, спочатку.
Він збиратиме дані про ваше серце та всю судинну систему в реальному часі,
оцінюючи її ефективність.
Він може виявити звуження судин до того, як вони стануть тромбами або інсультами.
Він може допомогти передбачити купу серцево-судинних проблем.
Може врятувати ваше життя.
А потім, одного дня, якщо все піде за планом, він візьме гору,
і ваше серце буде бездоганно битися під час спокою,
стресу, фізичних вправ, напруги, всього цього.
Протягом багатьох десятиліть.
От і добре.
Коли ми починаємо?
Ну, знаєте…
Мені треба ще кілька днів, щоб усе затвердити в раді.
Ми не хочемо поспішати з таким. Але, думаю, до кінця тижня.
Так. У нас вийде почати.
І докторка Руїс сама проведе операцію?
Так.
О так. Вона…
Знаєте, вона теж у захваті через це.
- Добре. - Добре.
Тату, ти маєш їсти.
Не думаю, що ти їв щось за останні два дні.
Усе гаразд, горішку.
Ти колись бачила цей телефон?
Може, він був у твоєї мами?
Ні, не бачила. Навіщо мамі другий телефон?
Не думаю, що він її. Думаю, вони помилилися,
і чийсь телефон опинився серед її речей.
І думаю, ми маємо з'ясувати, кому належить цей телефон.
- І повернути його, так? - Так і є.
То ти знаєш… Я знаю, що ви, сучасні діти,
можете зламати будь-що, а ти можеш?
Підлітки зламують коди.
Не те щоб. Ти кажеш про гакерів, тату.
А маєш ідеї, як його розблокувати?
Одне з трьох, якщо треба розблокувати телефон,
завжди спрацьовує.
Пароль, відбиток пальця або обличчя.
З моїм усе так само.
Та невже!
От лайно.
Заставку на цьому телефоні не міняли, якщо це важливо.
Що це означає?
Мама використовувала фото тортів.
Точно. Вона так і робила.
То цей, можливо, не її.
Він не її.
Любий.
Ти мене вбиваєш.
Вибач.
Я божеволію. Я не розумію.
Я випив достатньо цих жовтих пігулок.
Я маю бути у дводенній комі.
Мені шкода.
Я можу щось зробити?
Ну, якщо ти сам згадав.
Серйозно? Ти зараз думаєш про таке?
Люди тужать по-різному.
Якщо це допоможе тобі заснути…
Добре.
Стрьомна чортівня.
Ні, не ти, ти чудовий.
- Джулсе. Вибач! Джулсе! - Мій довбаний ніс.
Мені шкода! Трясця!
Що за…
Це, трясця, жарт?
Вибач, Джулсе, твоя кицька лишила… Вона просто…
Я викидаю простирадла. І, ймовірно, спалюю ліжко!
І нам доведеться переїхати.
Заміщення.
Інший основний механізм подолання в моїй сім'ї.
Це коли ви спрямовуєте свої інтенсивніші реакції
на щось або когось, хто не здається загрозою.
Тому ви можете реагувати, злитися,
ображати, навіть бути жорстоким,
але ризику серйозних наслідків немає.
- Я розумію. - Не сумніваюся.
Скільки ночей бідолашний Ерні ніс тягар, призначений мені?
Як я сказав, я розумію.
Наполеон найбільше нагадував мене в цьому.
З них усіх.
Заперечення, заміщення, проєкція.
Але, бачите, я хотів кращого.
Хотів кращого для нього. Для них усіх.
Моя риса, яка, здавалося, якось їх оминула…
Сублімація.
Це один із небагатьох механізмів подолання,
який вважається позитивним.
Сублімація — це коли людина вирішує перенаправити сильні емоції
на об'єкт або діяльність, які є прийнятними й безпечними.
Тому замість того, щоб кидатися на своїх підлеглих,
ви займаєтеся кікбоксингом…
Що таке?
Я говорив! Я, трясця, говорив!
Боже!
- Що з вами, дідько, таке? - Вибачте. Мені шкода.
Не підвищуйте на мене голос.
Скільки завгодно говоріть про заміщення,
але не зривайтеся на мені, ясно?
Я вас заб'ю до відключки, якщо підвищуватимете на мене голос.
Маєте рацію.
Вибачте.
Це… Це не ви були винні.
Я… Я поважаю вас, Оґґі. Дуже поважаю. І завжди поважав.
Ви дивним чином демонстрували це роками.
Пам'ятаєте день, коли ми зустрілися?
Звичайно.
Того дня в мене було багато думок.
Думок, яких раніше я не мав.
Після нашої зустрічі мій світ змінився.
Та я ніколи не думав, що все скінчиться отак.
Так?
Вітаю, вибачте, що непокою. Я шукаю Родерика Ашера.
- Навіщо? - Ви Родерик?
Ви маєте сказати мені, хто ви такий.
Так, просто не хочу, щоб ви зачинили двері.
Мене звати Оґюст Дюпен, я намагаюся зробити добру справу,
і мені потрібна допомога,
я сподіваюся, що ви той, хто може допомогти.
Я розслідую медичні шахрайства,
і я тут, бо ви працюєте у «Фортунато».
Прошу.
У мене у списку 36 імен, і переді мною зачинили вже 30 дверей.
Вислухайте мене. Я не полюю на вас.
Я просто хочу докопатися до суті речей.
Дещо виправити. Прошу.
Заходьте.
Дякую.
Отож, можете на це глянути?
Я не знаю, що це.
Форми згоди на випробування ліків.
На них усіх лікар Бревіт, бачите…
- Як близько ви знаєте лікаря Бревіта? - Я його не знаю.
Хто цей лікар Бревіт?
Він співробітник відділу клінічних випробувань «Фортунато».
Ви точно його не знаєте?
Вибачте. Знаю, імовірно, ви не можете багато сказати,
але скажіть нам, що ви шукаєте.
- Якщо матиме змогу, він допоможе. - Так.
Бачите, багато хто з цих людей, схоже, не підписував ці форми сам.
Я думаю, що деякі з цих підписів підроблено.
І я вважаю, що цей лікар залучив деяких із них до досліджень,
не поінформувавши повністю їх чи їхні родини
про можливі побічні ефекти.
Серйозні побічні ефекти.
Святий Боже.
Дехто з них зараз мертвий.
- І тіла деяких, ну… - Пане Дюпен, я…
Можна Оґюст.
Оґюсте. Я небагато знаю про фармацевтичну галузь,
але я добре знаю свого чоловіка,
і якби він мав найменше уявлення, що таке відбувається,
він би вжив заходів.
Так, це правда. Я нічого про це не знаю.
Справді не знаю.
Бачите, от у чому річ. Ви в моєму списку не просто так.
Коли Бревіт залучає нового пацієнта,
цей лист про реєстрацію проходить через кілька відділів для перевірки.
І деякі з них навіть мають вийти на зв'язок із пацієнтом
та підтвердити дані, провести оплату тощо.
Перевірити, що пацієнти компетентні та справді згодні.
- До чого ви ведете? - Ну…
Тут ваш підпис.
Поруч з підписом Бревіта.
Можна мені?
І тут.
Тут. Тут. І тут.
- Це не його підпис. - Люба, чекай.
- Не твій, я бачу. - Просто…
- Кажете, ваш підпис підробили? - Ні.
Це не твій підпис.
Вона цього не каже, і це все зараз не під запис, так?
- Так, але… - Я не можу пригадати, підписував я чи ні
саме ці папери.
Але я радо досліджу це за першої нагоди.
Я просто не пригадую.
Принаймні, зараз.
Багатьом людям важко багато всього пригадати.
Що вони там з вами роблять?
Усі в «Фортунато» отримали струс мозку абощо.
Вибачте.
Ви не з верхівки компанії, я це добре знаю.
Як і я. У нас обох є начальство, так?
І я знаю, що якщо ви скажете щось не те чи вона скаже щось не те,
вашій кар'єрі це не піде на користь.
Можуть навіть звільнити.
Я бачу цю дитину.
Бачу саморобні іграшки.
Хтось зв'язав тих ляльок, вирізьбив той потяг.
Ви заробляєте хіба що на найнеобхідніше. Як і я.
У вас є інша дитина.
Ніби старший хлопчик.
Думаю, він спить, а спалень тут небагато,
тому думаю, він спить з вами.
Банка з медом на стільниці майже порожня.
Засохлий мед на столі й підлозі.
Це домашні ліки для старшого.
І я бачу бузину, ехінацею. Ви так із цим стараєтеся.
І він зараз спить, бо не спав уночі.
Чашки з-під кави в раковині свідчать, що один з вас не спав усю ніч.
Намагався змусити його випити мед.
Так багато чашок, думаю, ви обоє не спали.
Можливо, по черзі.
Ви хороші батьки, яким не вистачає на ліки,
тому так, ви достатньо розумні, щоб не пам'ятати.
Не хочете ризикувати. Не можете собі дозволити сказати не те.
Важко сказати не те.
Але ще важче вчинити правильно.
Але якщо ви передумаєте…
МОЗ Ч. ОҐЮСТ ДЮПЕН
Це маячня.
І мені шкода, що він прийшов до тебе.
Я подзвоню до служби охорони здоров'я, щоб вони не переслідували наших людей.
Вони не мають права.
- Так, але як щодо форм? - Довбані люди.
Знаєш, їм здається, що ліки беруться нізвідки.
Ніби ми зачиняємося в чистій порожній кімнаті
із мензуркою, пальником Бунзена та купою пробірок
і виходимо з пеніциліном.
Вони не мають поваги до того, що треба, аби розробити й протестувати ринкові ліки.
Але реальні лабораторії — у реальному світі.
- Підписи на формах… - Ти знаєш, який реальний світ, Роде?
Змінний.
Бо в реальному світі є побічні ефекти,
несподіванки, аномалії і форс-мажор,
і все таке, а ми це терпимо.
Попри маленьких плаксивих овець, ми це терпимо.
Скарги, позови, розслідування і все це лайно.
Навіщо? Щоб їхній член міг стояти трохи довше?
Щоб їхній головний біль минав швидше?
А потім вони нападають на нас за це. Довбані люди.
Мій підпис підробили.
Ні, не підробили.
Так, підробили.
Його точно підробили на десятку форм.
Ти командний гравець, Роде?
Ти частина команди «Фортунато»?
Так і є.
Що це для тебе означає? У твоїй голові?
Не знаю. Думаю, це означає…
Бо якщо ти приходиш до мене
та кажеш, що твій підпис підробили на важливих внутрішніх документах,
документах, які, ймовірно, вкрали, можу я додати,
то ти точно взагалі не в команді. Ти в їхній команді.
Я просто прошу вас пояснити.
І я пояснюю тобі, що ця компанія — команда.
Ми підрозділ. І йдеться не про те, щоб триматися разом.
Ідеться про формування довбаної стіни.
Бо там є те, що може загрожувати нам, якщо ми це дозволимо.
Ми зараз на війні.
Я твій командир, і я не хочу чути нічого,
окрім: «Пане, так, пане». Дійшло?
- Дійшло. - Тоді скажи це.
Пане, так, пане.
Краще.
А тепер я це перегляну, добре?
І якщо у твоєму підписі якась канцелярська помилка,
ми це виправимо.
Це ж одне й те саме, так?
Тобто всі ми в цій будівлі в одній команді.
Усі все схвалюють.
Байдуже, чиє ім'я на формі. То в чому річ?
Дім сам собою не розділиться, так?
Я в команді, на 100%, пане.
Це чудово.
І, Роде…
Ці канцелярські помилки старі.
З тих часів, коли ти ще не показав свій потенціал.
Поки я не взяв тебе під своє крило.
Таких помилок більше не може статися.
Тепер ти в офіцерському клубі, синку.
Тому можеш розслабитися.
Просто пам'ятай, у чиїй ти команді, і все буде добре.
Точно.
Пане, так, пане.
- Знаєш, яку машину я воджу, Роде? - Ні.
Ні? Це «феррарі».
- Круто. - Так, не сумнівайся, це круто.
«Феррарі» 308 GTS 1979 року.
Колір червоний Rosso Dino, салон з натуральної тосканської шкіри,
кабріолет, п'ятиступінчаста коробка, 2,9-літровий восьмициліндровий двигун,
видає 292 конячки.
Розганяється з нуля до сотні за вісім секунд.
Це не звичайна машина, Роде.
Це надзвичайна машина, ясно? Це машина не для будь-кого.
Це машина для декого.
Коли водиш таку машину, ти робиш заяву.
Про те, хто ти, куди ти рухаєшся і як туди дістанешся.
Слідуєш за мною, уникаєш проблем,
мовчиш, уважно дивишся,
і скоро водитимеш те авто, яке захочеш.
Паркуватимеш його біля будь-якого будинку, про який можеш мріяти.
Бо я володар солодощів, Роде.
Я довбаний Віллі Вонка, а це моя шоколадна фабрика.
І ти щойно отримав золотий квиток.
Розумно розіграй карти…
і одного дня вона може стати твоєю, Чарлі Бакете.
А тепер вип'ємо, добре? Десь уже обідня пора.
Ти маєш звільнитися.
- Ми помремо з голоду. - Я працюватиму.
А як щодо освіти? Її ти теж отримаєш?
- Отакої. - Вибач.
Якщо я піду, мені кінець. Ґріз мене знищить, бо я забагато знаю.
Може, спочатку піду до конкурентів.
Прийду, перш ніж Ґріз встигне зруйнувати мою репутацію. Або я…
Він сказав, що я тепер у клубі.
Він мене прикриває. Може, мені сидіти тихо, як він каже.
Або ти можеш, не знаю, зробити дещо інше.
- Ця галузь огидна, Родерику. - Але так не має бути.
Боже, подивіться на себе. Вони підробили твій підпис, Родерику.
Твоє ім'я, наше ім'я серед доказів злочину.
Боже, ніхто не знає, що він — цап-відбувайло, поки не дійде до діла.
Працюватимеш на конкурентів — вони не довірятимуть тобі.
Залишишся у «Фортунато» — не поважатимуть тебе.
Ти щойно з'їв повну ложку їхнього лайна в них на очах і усміхався.
Тепер ти не можеш бути частиною клубу. Не можеш бути рівним.
Тепер, коли вони бачили, як ти їв їхнє лайно.
Така природа.
Що подвійна лажа, бо твій батько збудував цю компанію.
Це твоє право за народженням, Родерику. Наше право.
Ти маєш піти на роботу…
І ти далі їстимеш це лайно.
І ти змусиш Руфуса Ґрізволда повірити, що це твоя улюблена страва.
А потім ти подзвониш за цим номером.
Твоя дружина має рацію.
Так вчинити правильно.
Ми подзвонимо йому завтра.
І ти станеш найкращим другом…
Оґюста Дюпена.
- Довга ніч? - Так. Вибач.
Це пішло від мене.
Як твій ніс?
Болить.
Проте це нічого.
Ти не знайшов ще ту малу паскуду?
Ні, певен, вона десь тут.
Слухай, я знаю, що в тебе важкий період, і знаю, що я на це підписався.
Ти завжди чесно казав про те, що вживаєш.
Не треба скарг на наркотики.
Це стає проблемою.
Не роби цього, Джулсе.
Я не кажу: «Просто скажи "ні"», я кажу, що хвилююся за тебе.
Бо ти завжди контролював це,
ніби в тебе була якась магічна сила, але, любий, ти загрався.
Може, сповільнися.
Називай це послугою мені, якщо хочеш.
Зроби це для мене.
Добре.
Вибач, що отак з'явився… і дай хвилинку.
Багато сходинок.
Хочеш кави?
Ні. Ні, дякую, я…
Усе гаразд. Я…
Тут гарно.
Ти тут ще не був, так?
Ні.
Був у чомусь схожому на будиночок на дереві,
але я не бачив цього житла. Тут гарно, вишукано.
Це ніби домашня броварня абощо.
Скоро все знову зміниться.
Щойно розійшлися з хлопцем. Йому кінець, а він не знає про це.
Шкода це чути.
Слухай, я хотів трохи наркотиків.
Вибач за відвертість, але це все. Я хочу трохи наркотиків.
У мене важкий період, і Моррі, ти знаєш…
Моррі розтоплена, знаєш.
Схоже, в неї був одноразовий телефон і…
Я не можу не думати, як вона взагалі там опинилася…
На оргії Перрі?
- Прошу, не кажи це кляте слово. - Вибач.
Обіймашках Перрі.
Це теж не варіант.
Мені треба щось, щоб зосередитися і підняти енергію,
просто не почуватися жахливо.
Хоч на хвилинку.
Щось на кшталт кокаїну? Складних сполук тобі не потрібно.
Це надто небезпечно.
Просто трохи класики.
Не перестарайся з цим, гаразд?
Усього кілька доз на день, поки не попустить.
Трясця!
Що за чорт?
Дідько! Хапай того кота!
Трясця!
Хапай того кота! Я з нього здеру шкуру живцем!
Як твоє око?
Трясця!
Маєш дуже добре його промити.
До біса!
- Отож… - Трясця!
Я просто візьму цей кокаїн, якщо ти не проти.
Ми будемо в парку Пойнтс завтра з 11:00 до 13:00, тож приходьте
на ще одне тренування з «Боді Білл Д. — Нація».
Сьогодні в студії ми в повному захваті. Так, друзі?
Зустрічайте переможців конкурсу «Золотий жук» «Боді Білл Д. — Нація».
Виходьте, народ.
Як і обіцяли, ми проведемо їм екскурсію студією
з повним перевтіленням від «Золотого жука».
Усе, щоб відсвяткувати новий бренд «Золотий жук»,
запуск якого відбудеться в четвер.
Гаразд, чому б вам не піти за сцену
й не стати золотими? Побачимося після тренування.
Усі знають, що життя коротке, а всесвіт хаотичний,
стільки всього непідконтрольного нам, як кажуть віщуни долі.
Я кажу: «Гаразд, але як щодо того, що ви контролюєте?»
Наскільки гармонійні ваш розум, ваше тіло та священна енергія Геї?
Я БІЛЛ Д., і ви теж так можете.
Ми збудували це місто
Ваші найкращі дні — стиль життя. Ви готові, Золоті жуки?
Почнімо розігріватися!
- Збудували це місто - Збудували тіло
- Збудували тіло з душею і працею - Ми збудували це місто на скелях
Трясця!
Дякую, що прийшли.
Звичайно. Мене здивував ваш дзвінок.
Я не можу її знайти.
Мала скотина! Не можу ніде знайти її.
Та ну, певна, вона просто…
Коти — хижаки. Це у них у крові.
Їх одомашнили 10 000 років тому, але потяг до здобичі не зник.
Байдуже, що ви розводите їх дрібними й милими…
вони залишають подарунки.
Зазвичай, щоб навчити вас полювати.
Це безпечно. Якщо ви не миша.
Безпечно, так?
Це нормально?
Я здивована, що вона склала їх у ванну.
Я знаходив їх скрізь. Один лежав на холодильнику.
Я не знав, куди їх викинути, щоб показати вам. Дивіться…
Ви маєте забрати її.
Добре? Убийте її, це найкраще. Ця кішка — довбаний психопат.
Вона в стінах.
- Що? - Ага. Послухайте.
Насправді коти — найвищі хижаки, ви знали?
Усе зводиться до полювання.
Вони можуть подовжувати свої хребти для коротких сплесків швидкості.
Сорок вісім км/год.
Вони можуть звужувати плечі, щоб прослизати у вузькі місця.
Стрибати вдев'ятеро вище за свій зріст з положення стоячи…
і приземлятися на лапи майже щоразу, коли падають.
Вони з'їдають свою здобич, щоб отримати таурин. Життєвонеобхідну амінокислоту.
Коти не виробляють її достатньо, тому мають їсти.
Вони хижаки, бо вони…
недосконалі.
Як і твій батько. Чи не так, Лео?
Голову вгору.
Трясця, Джулсе. Може, ти мав рацію.
Може, мені слід відпочити від наркотиків.
Гаразд, покінчімо з цим.
Знаєш, що я тобі скажу?
Не рухайся, дідько!
Я можу купити нову стіну! Я можу купити новий лофт!
Я можу сказати Гемсворту прислати мені новий молот.
Але ти, ти мале лайно!
Нічого.
Гей.
Це я. Це Ведмедик Фредді. Ти отямилася?
Трясця.
Дідько.
Я не уявляю.
У це важко повірити.
Слухай, я знаю правила.
Я б не бачився з цими дівчатами поза домом.
Бо я тебе, трясця, вб'ю.
Ти певна, що це була вона?
Вона стояла просто за тобою в тій самій перуці.
Ти мав її бачити, Білле.
Ну, не бачив. Ти зробила стоп-кадр?
Це прямий ефір. Ти знаєш, що я не могла зробити стоп-кадр.
Мені шкода, Тем.
Я мав її помітити
і мав сказати, щоб вона забиралася.
Слухай…
- Люба, ти… - Що? Ні.
Ти маєш поспати.
Добре, серйозно.
Це нездорово. Ти маєш…
Я напишу Лорін і скажу їй, щоб передала Кенді, аби та трималася від нас подалі.
Це непрофесійно.
Здаєшся розгубленим, старий.
Вибач. Думаю, так і є.
Хотіла відволікти тебе.
Як ти почуваєшся?
Добре.
- Як твоя нога? - Добре.
Але от що я думала.
А що як я відмовлюся на час від ліґодону?
- Чому? - Не знаю. Просто читала.
Тобто я його люблю. Дуже. Просто подумала…
Може, подивитися, як я буду без нього кілька днів.
Люба, і як це буде?
Крім того, ти позитивний доказ.
Ти ходяче спростування всіх цих ідіотів.
Я знаю, ти вживаєш більше ліґодону, ніж будь-хто,
і поглянь на себе.
Ти мрія. Ти…
Ти процвітаєш. Ти вільна від болю.
Ти мій найпрекрасніший, ідеальний доказ.
І знаєш, мені знадобиться підбадьорення, якщо ти про нього згадала.
Що скажеш?
Що не так?
Родді!
Родді, що з тобою?
Родді!
Що з тобою?
Даруй нам, будь ласка.
Усе гаразд.
- Вона не мала кликати тебе. - Звичайно, що мала.
- Це дрібниці. - Не ображай мене.
Кілька ночей тому приходив док.
Без попередження.
І що це?
CADASIL.
- Як у мами. - Добре.
І це…
Це п'ять років свободи.
Стадія серйозна, тому…
Менше. Значно менше.
І я знаю, що судинна деменція може спричиняти галюцинації,
але я не думав…
- Не такі. - Добре.
Вікторін.
Так, я теж про це думав.
Якщо та її штука дійсно працює, це може дати трохи часу.
Запобігти інсультам. Пом'якшити пошкодження мозку.
Добре. Ліки?
Бетаблокатори, рисперидон.
Рисперидон? Якщо посадить тебе на антипсихотики, переріжу йому горло.
Якщо чесно, можна.
Те, що я бачив сьогодні, те, що бачив.
Вікторін отримає перше замовлення на своє диво-серце.
- Як у мами. - Годі.
Гей, що це все…
Агов.
Гей!
Майже дістав її!
Трясця!
Лео, що відбувається?
Якщо тікатиме, хапай її!
Я розчавлю цю суку, клянуся!
Іди сюди!
Що?
Ти цього не бачиш?
Стій! Стій!
ПАДІННЯ ДОМУ АШЕРІВ
НА ОСНОВІ ТВОРІВ ЕДГАРА АЛЛАНА ПО
Переклад субтитрів: Альбіна Саженюк