Вам дуже пощастило.
Найближче я була до Парижа, коли мій човен зламався біля
танцівників канкану.
Що призвело до народження Ґвен.
Я тут підтягнула французьку.
Яловичина — «боф», шинка — «джамбон». Сосиски — «сосісон».
Якщо Ред не їсть їх упродовж дня, починає бурчати.
Ні про що не хвилюйся, Реде.
Я стежитиму за дітьми, наче яструб.
А вночі — наче кажан.
На своєму містку для спини.
Бобе, ти відповідальний, бо в мене не було іншого вибору.
-Вибір був між тобою і нею. -Ти зробив правильний вибір.
Я часто щось підпалюю.
Можеш на мене розраховувати. Коли я взагалі тебе підводив?
Леє, швиденько обійми діда.
Знаю, це важка справа,
але якщо побачиш пуделя в береті, що їсть круасан,
сфотографуй його.
Побачимося за два тижні.
Щасти вам. Люблю вас.
І я тебе.
Тобі не варто дивитися за мною з друзями.
-Я нічого не скажу. -Не можу.
На наступні два тижні я повністю прилип до тебе.
Круто, що зараз можна їсти бурито на сніданок, обід і вечерю.
Ви вже це казали.
То це отак ви проводите час?
Це ж нудно.
Вашій банді потрібен Фонзі.
Схоже, ним буду я. Гей!
Ви вже й це казали.
Наше місце туси те саме І щотижня щось трапляється з нами
Що ще робити? Лиш ляси з тобою точити
У нас усе кльово
Привіт, Вісконсине!
ШОУ 90-Х
Як гадаєте, скільки тут квадратних метрів? Десь 23 чи 26?
-Як думаєш, Ґвен? -Мені байдуже.
Піду до вбиральні.
По маленькому, тож буду тут максимум за 10 хвилин.
Він уже дістав.
Він забуває те, про що щойно розповів нам.
Не поспішаймо.
Фонзі не завадить.
Я давно це кажу.
Боб не заважатиме.
Він ось пожартував, що в моїй куртці забагато кишень.
Я про ту, у якій їх якраз ідеальна кількість.
Тож я скористався інтернетом за призначенням —
заради помсти.
Я знайшов нік Боба на форумі й удав із себе даму.
Ми почали фліртувати в окремому чаті.
Я тішив його его й сміявся з жартів про монети.
Його улюбленим був: «Зроблю це монетально».
Йому було смішніше, ніж мені.
Завдяки харизмі Меґ Раян і мудрості Джеральда Форда
я зміг запалати іскру кохання.
Він не встигав друкувати свої почуття.
Тому я запропонував зустрітися та, о Боже, Боб погодився.
Так!
Мільйон разів.
Так!
Тож на пошті його чекають
деталі гарячого сьогоднішнього побачення з Ліндою Такадою.
-Стоп, це ж ім'я твоєї мами. -Так. Я запанікував. Це жахливо.
Якщо я добре знаю Боба, а я знаю,
він там перевіряє пошту.
Леє, є проблемка.
Мені потрібно поїхати на кілька годин. Сімейні справи.
Гаразд. Це хтось знайомий?
Якщо все пройде добре, скоро так і буде.
Ось чому краще жити вище.
Коли живеш знизу,
потрібно підійматися наверх, щоб піднятися наверх.
Коли ми нагорі, ми вже тут.
Ти наче щодня заново народжуєшся.
-Що я пропустила? -Нічого.
-Що з обличчям? -Ти про що?
На ньому є щось, чого не має бути.
-Тобі личить. -Дякую.
Авжеж ти так думаєш.
Ви два роки зі спальні не вилазите.
Ні. Це не так.
Ми просто друзі.
Після випадку з вагітністю, сексуальна напруга між нами спала.
Багато чого змінилося.
Я хочу відчути життя, спробувати щось нове.
Поки я лише клеїла стрази й милася гелем, що приваблює бджіл,
але все ще попереду.
Коли дійдеш до фінішу, помий обличчя.
У нас проблема.
Лея сказала Полі, що ми лишилися самі.
-А вона найбільше базікало школи. -Вона сказала мені, що я гей.
Вона всім розповість. Тут буде гігантська вечірка.
Якби вона сказала про це мені, я б уже зараз мчала сюди.
Люди ж не можуть просто прийти без запрошення.
Це невиховано.
Ми це щодня робимо.
А ось і вони.
Не варто було проводжати нас до воріт.
Я б хотіла бути милою, але все тому, що тут популярне місце розставання.
Люблю забирати собі плаксіїв.
Чуєш, привези мені футболку.
Купи якусь дитячу, а я розріжу спереду.
Реде, я багато про це думала, тож спитаю.
Думаєш, у французьких тварин є акцент?
Слухай, Кітті.
Я не сяду в цей літак.
Якщо в тебе живіт крутить, то ми сидимо прямо біля туалету,
бо ти взяв такий квиток.
Ні, річ не в цьому.
Ти задумувалася,
чому всі ці роки, коли ти з дітьми летіла в «Дісней Ворлд»,
я їхав туди на машині?
Бо ти не хотів винаймати машину там?
А як ми їхали потягом до Сієтла, коли помер мій дядько?
Ти хотів побачити гори.
Чхати мені на ті гори.
Боже, ти боїшся літати?
Чому ти не сказав це до того, як ми прибули сюди?
Я сподівався, що ми потрапимо в аварію.
І Шеррі, благослови її Бог, намагалася.
Тут забагато людей.
Тут бочка з пивом і діджей. Люди розминаються.
Чому вони розминаються?
Тут ще дівчина з таким візерунком. Але переборщила. Піду скажу їй.
Що вони роблять з декоративною жабою моєї мами?
Її рот для квітів.
Усе. Я попрошу всіх піти.
Джею, не пускай сюди нікого.
Як у «Придорожньому закладі»?
-Не знаю, про що ти. -Тобі й не обов'язково знати.
Просто попроси так охороняти.
Попроси його.
-Уяви, що це «Придорожній заклад». -Ти не пожалкуєш.
-Побудеш зі мною викидайлом? -Аж мурашки по шкірі.
Увага! Я Лея Форман, а це — мій будинок.
І вас усім варто піти!
Фу!
Самі ви фу! Я серйозно.
Мої дідусь і бабуся повернуться за два тижні…
Ні. Забудьте, що я сказала.
-Затягнемося пивом? -Скільки ротів смоктало цю штуку?
Не знаю. Знайшов на підлозі. Ну ж бо. Слабо?
Слабо?
Ану дай сюди.
-Привіт. -Коуле!
Я сподівалася, що ти прийдеш.
Інакше я б цілувалася з тим диваком, що танцює повільний танець із жердиною.
У мене погані новини.
Тренування з футболу перенесли, тож я їду вже завтра.
Що? Тобі щойно сказали?
Я не так зрозумів графік.
Завжди думаю, що шостий місяць це липень.
Гаразд, ми знали, що так станеться. Просто сталося раніше.
Це мій останній день тут, тож хотів провести його разом.
Краще не тягнути й попрощатися вже.
Не хочеш навіть поговорити?
Буде по-моєму або ніяк.
Друже, я хотів сказати цю фразу.
Що? Ні, я сказав, що скажу першим, а ти збирався сказати це наступного разу.
Точно, ми так домовлялися. Вибач.
Ось. Рідка сміливість.
Тут плаває твоє снодійне.
Я шокована.
І змарнувала таблетку.
Не розумію. У Корею ти нормально літав.
І це була найстрашніша частина війни.
Вибачте, що влізаю.
Літаки страшніші, ніж думаєте.
Вони — наче чашка Петрі, у якій купа мікробів, патогенів і вірусів.
Тебе не питали.
Нехай говорить.
Подумайте.
Триста осіб ходять в один туалет. Вікно не відкриєш.
Ми всі дихаємо какахами.
Якими какахами?
Так члени антимікробників називають випорожнення.
Чула, Кітті? Ми дихали б какахами.
Ти мені не подобаєшся.
Кажу, що якби вона тебе любила, вона б не летіла в Іспанію.
Англійську можна викладати й у США.
Що ти робиш?
У нього «Тойота Селіка». Це мій щасливий білет.
Ред боїться перельотів.
-Що? -Наш рейс за годину.
А цей хлопець оповив голову Реда брехнею. Або правдою, яку я вирішила ігнорувати.
Не хвилюйся. Я розберуся.
Знав я одного хлопця, що сів у літак. Він помер від діареї.
Агов, юначе, мені нудно.
Хочеш напитися, переспати й забути про це?
Але я помию тобі руки.
Не найдивніший фетиш.
Приємно було поговорити.
Гаразд.
Не думала, що дійде до цього.
Хочеш бути одним з тих, хто мав секс у літаку?
З будь-якою жінкою.
Я дуже хочу до Парижа.
Пригадую, Свейзі казав: «Поводься добре. Поки не настане час поводитися погано».
А ще він казав: «Час винести сміття».
Або як він вирвав тому чуваку трахею.
Ідеальний фільм.
Чому тут люди?
Вони вже були тут, тож…
Типу, ми не знаємо, що робити.
Ага, я так постійно почуваюся.
Лео?
Ти ж не думала, що я пропущу свій вихід на пенсію?
Це було б гірше, ніж пропустити власний вихід на пенсію.
А я цього не хочу.
Він уже пенсіонер. Я мусив його пустити.
Агов. Хто хоче зарядитися?
Аж ніяк. Дідусь Ред уб'є мене.
Чому мого дідуся звати Ред?
Від слова редагувати? Чи редути?
Дути треба, коли граєш на саксофоні.
Білл Клінтон грав на саксофоні.
Тому ви йдете на пенсію?
Якось так.
Але не хвилюйся, мій син замінить мене.
А я зі своїм псом відкрию готель.
Так. А якщо це не спрацює,
я ще чотири роки маю право грати у футбол від коледжу.
Я й не думав про пенсію.
Я буду одним із дідів, що добре збереглися.
Я пофарбую волосся, підтягну зморшки.
Дещо підтягну, дещо стягну.
Я назавжди залишуся таким.
Я мушу в дечому зізнатися.
Я не викидайло, якому нічого втрачати.
Моє серце сповнене почуттів.
Я думав, що маю право на свавілля. І це…
божевілля.
Лео, дякую, що запросили на свою прощальну вечірку.
Мені вдома тусити не можна, бо дідусь мене б убив.
Тобі тут завжди раді.
Алло.
Пане Пінчіотті.
Подзвонив запитати, як ви там.
Чуєш. Не кажи нікому,
але я мав зустрітися з дівчиною, з якою познайомився в мережі.
І мене продинамили.
Мабуть, це й був її план.
Байдуже.
Я зустрів нову дівчину, і вона розумніша, смішніша й цікавіша.
Цікавіша?
Так, ми монетально знайшли спільну мову.
Не смішно. І ви її навіть не знаєте.
Вона може бути будь-ким. Навіть дитиною.
Мене кинув дідусь Леї.
Круто, тепер кинули нас двох. Побігаємо разом голими?
Є одна проблема.
Я занадто вдало поголив мошонку.
Ти міг просто відмовити.
А тебе чому кинули?
-Коул завтра їде в коледж. -Стосунки на відстані?
Не знаю. Я втекла від нього.
Ґвен, кажу тобі, як той,
хто щойно позбувся стосунків, заснованих на помсті.
Невизначеність — не вихід.
Я мушу чекати відкриття бібліотеки, щоб Боб дізнався, яка сучка ця Лінда Такада.
Я щойно взяла на слабо чувака, і він стрибнув із даху.
Так смішно було. Мені. Йому взагалі лід потрібен.
Завершується посадка на рейс 0921 до Парижа.
Це наш рейс.
Вибач, Кітті.
Я люблю тебе,
але я просто не можу.
Усе гаразд, сонце. Я хотіла, щоб нам обом було весело.
Їдьмо додому.
Дякую за розуміння.
Але перш ніж ти встанеш,
я хочу трохи поговорити про те, яким життя буде для тебе,
якщо ми не полетимо.
Ти про що?
Я більше не прибиратиму, не пратиму, не підігріватиму їжу.
І взагалі не готуватиму тобі.
І я не феміністка.
Я не розумію цього. А тому, що з мене досить.
Тож у тебе є вибір.
Політ триватиме лише вісім годин.
А вдома ти житимеш до кінця своїх днів.
І якщо думаєш, що смерть урятує тебе, я так накачаю тебе вітамінами,
що ти житимеш вічно.
Не зачиняйте двері.
ПОСАДКА
Ми летимо до Парижа.
Пересадка в Атланті, а потім летимо до Парижа.
Щасти вам.
Ці чоловіки. Кілька шотів і вже не бояться чогось підчепити.
Тут крихти булочки.
Я пропущу свій рейс.
Погані новини.
До Денвера сьогодні не летимо.
Гарні новини.
Я закохався.
І чому це трапляється зі мною?
Слабо поцілувати її?
Кожна гра зі школярами закінчується цим. Обери щось інше.
Слабо заспівати отам?
-Агов. -Слухай.
Не знаю, що ти хочеш,
але я не казатиму дурні по типу:
«Я сумуватиму за тобою, ти найкращий хлопець».
Або: «Зовнішність не головне, але ти красунчик,
і з цим нічого не вдієш».
Я радий, що ти цього не сказала.
То як все буде?
Ми проведемо ніч разом,
подивимося разом на схід сонця, і ти поїдеш у коледж із похміллям.
Чудово.
Агов! Якщо хочеш робити це з мамою-жабою, хоч дитині очі прикрий.
О шостій будильник продзвенів
А я десь там, у далечині
Зробила яйця і млинці
-Ти знав, що Ніккі вміє співати? -Не знав, що так вміє.
Мрії живуть довго так
Навіть коли тебе нема
Я знаю, що кохаєш ти мене
І скоро побачиш ти
Ні. Не роби цього, чуваче. Ти щойно розійшовся з нею.
Ні. Я це зроблю.
Тобі судилося бути зі мною
А мені з тобою
Усе.
Я обходила все. Ніби все нормально.
Когось знудило на диван у підвалі,
але колір не змінився.
А от він з'їв вітальне печиво Лео.
Усе деко?
Смажена курка.
Він лише це каже.
Смажена курка!
-Мені кінець! -Хіба вона не завжди була тут?
Винен.
Це не наша провина. Я дивився на мапу,
а цієї кухні на ній не було.
Синку, ти приїхав.
Тату!
Агов. Привіт усім. Це мій син — Син.
Він мій син.
Повне ім'я — Санні,
але він кличе мене Сином, бо йому так легше.
Так, Батьку?
Ні, мене звати Лео.
Чому всі спокійні? На моїй кухні машина!
Машина на кухні!
Ми вже це проговорили. Усі не проти.
Усі тут такі добрі.
Переклад субтитрів: Павло Дум'як