‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫אנשים מתים הם מתים.‬
‫אני לא מאמין שהם צופים בנו מלמעלה‬
‫ולכן אני לא מבין הלוויות.‬
‫הן קוץ בתחת.‬
‫בחייך! קצת כבוד.‬
‫אני לא מנסה לעורר ויכוח.‬
‫ככה הן. הכומר עושה את כל הקטע…‬
‫האל רועי. על מי מנוחות ינהלני.‬
‫ואז אני משתעמם בטירוף.‬
‫התפקיד שלו הוא לעזור לך להטביע‬ ‫את יגונך עם ההספד‬
‫עד שהאוזניים שלך ידממו.‬
‫אחרי ארבע שעות נגמרות לך הדמעות‬
‫והבכי כבר משעמם אותך.‬
‫אני כבר מרגיש גוש בגרון.‬
‫או, ואו.‬ ‫-באמת!‬
‫גוש בגרון לא עוזר לכלום.‬
‫אתה צריך ללכת עד הסוף.‬
‫צריך למלא שני קנקנים עם דמעות ונזלת.‬
‫מערבבים חצי שעה‬
‫עד שזה מקציף,‬
‫אחרת הליחה שוקעת.‬
‫אנחנו באמת חייבים לחשוב‬ ‫על איברים פנימיים ונוזלי גוף?‬
‫כן, חייבים!‬
‫אתה צריך להוציא הכול.‬
‫ככה נפטרים מיגון.‬
‫שמת לב לדימיון בין המילים‬ ‫"קתרזיס" ו"קתולי"?‬
‫המילה הלטינית, קתולי, מגיעה מיוונית.‬
‫למי אכפת?‬
‫שתי תרבויות עתיקות וחשובות‬
‫הגיעו לאותו רעיון.‬
‫מי נדמה לך שאתה כדי לפקפק בזה?‬
‫אני מהרהר בנושא הזה של כמרים,‬ ‫דמעות וקתרזיס‬
‫ואני מבין שאין לזה קשר לסיבה‬ ‫שבגללה אנחנו כאן.‬
‫זה מרכז ספורט, לא כנסייה.‬
‫יש זירת אגרוף במקום מזבח.‬
‫ואני יודע שאנחנו כאן‬
‫כי לאלישה הייתה אובססיה לאגרוף.‬
‫אבל אני לא חושב שזה מיקום הולם מספיק‬
‫לכל ההספדים של הכומר‬ ‫שאמורים לגרום לי לבכות.‬
‫נראה לך שזה מקום מתאים‬ ‫בשביל אנשים לבכות בו?‬
‫בא לי לבכות,‬
‫בגלל מחיר כרטיס הרכבת לכאן.‬
‫לא הולכים להלוויה רק כדי לבכות.‬
‫שרה צדקה, כמובן.‬
‫יש עוד סיבה להשתתפות בהלוויות.‬
‫או בהלוויות מסוימות.‬
‫אתה מקווה למצוא תשובה.‬
‫אנחנו מחפשים תשובה מאז יום שלישי,‬
‫מאז ששיחות הטלפון התחילו.‬
‫אתה לא יודע מה לומר, באילו מילים להשתמש,‬
‫איך לענות לשאלות…‬
‫שנלך לאכול גלידה?‬
‫בחייך! זו הלוויה!‬
‫הצעתי גלידה, לא לאונן!‬
‫זה לא מכבד? אלישה הייתה רגישה ללקטוז?‬
‫לא זו הייתה השאלה. היא הייתה עמוקה יותר.‬
‫למה היא עשתה את זה?‬
‫בטח הייתה סיבה. אוכלים כי רעבים.‬
‫רעבים כי מדלגים על ארוחת צוהריים.‬
‫יש סיבות, הסברים…‬
‫זו בטח אשמתו של מישהו.‬
‫לאנשים חייבת להיות סיבה להתאבד.‬
‫אני בטוח שהייתה לה סיבה.‬
‫סליחה שאני זו שצריכה לומר לך,‬ ‫אבל אין תשובה פשוטה.‬
‫נחש מה?‬
‫אף פעם אין סיבה אחת ברורה להתאבדות של אדם.‬
‫זה בולשיט.‬
‫או שקר נוח.‬
‫בחיים האמיתיים, אלא אם אתה מסתתר בבקתה,‬
‫נגמרה לך התחמושת ודאעש בדרך…‬
‫במצב כזה אתה מפוצץ את עצמך. אין חלופה.‬
‫בכל מצב אחר מעולם לא שמעתי על מישהו‬
‫שהתאבד בגלל סיבה אחת פשוטה.‬
‫אין מצב של "א' גרם לב'".‬
‫זו תסבוכת ענקית של סיבות‬
‫שהאדם לא יכול להבין,‬
‫ובטח שלא אחרים.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫איך אין תשובה‬
‫שעוזרת לנו לא להשתגע?‬
‫זה מטורף שאנחנו לא יכולים להבין את הסיבה‬
‫כשהסיבה הזו הייתה קשורה גם אלינו.‬
‫היית חברה שלה!‬
‫גם אני הייתי קרוב אליה.‬
‫כמובן ששנינו היינו משוגעים‬
‫ורדפנו אחד אחרי השני בלי תכלית.‬
‫אבל היינו קרובים.‬
‫בעצם, היא רדפה אחריך ואתה ברחת.‬
‫קודם כל, מה את כבר יודעת?‬
‫שנית, אולי לא ממש הלכתי על זה,‬
‫אבל גם היא לא הגיבה אליי.‬
‫אני לא שיפוטי. אני מכבד את זה.‬
‫מסוכן מאוד לעשות את הצעד הראשון.‬
‫לכן אף אחד מאיתנו לא עשה אותו.‬
‫אתה רציני?‬
‫היא ניסתה מאות פעמים!‬
‫מה?‬ ‫-נו, בחייך!‬
‫היא כל הזמן הציעה לך לצאת לעשן,‬
‫ואתה תמיד אמרת, "אני לא מעשן".‬
‫היא ביקשה שתכתוב עבורה סיפור‬
‫כי היא קיוותה שתיפתח‬
‫ושלחת לה סיפור מדכא ומזעזע‬
‫על הילד שמפיל אחרים.‬
‫לפני שעזבה את רומא‬
‫ניסתה להתקשר אליך במשך יום שלם.‬
‫היא רצתה לספר לך את כל זה לפני שחזרה,‬
‫אבל נעלמת לשבועיים!‬
‫יש גבול לכמות הבולשיט‬ ‫שאתה יכול לספר לעצמך!‬
‫הייתי גמור. לא היו לי מילים.‬
‫ניסיתי להבין את כל העובדות האלה‬
‫אבל זה כאילו שפצצת אטום התפוצצה לי במוח.‬
‫זה מפחיד…‬
‫להסתכל על החיים שלך ולא לזהות את עצמך.‬
‫תמיד ראית אותם בתור קומדיה רומנטית טיפשית‬
‫עם יו גרנט‬
‫על שני אנשים חסרי החלטיות‬
‫שמפלרטטים במשך שנים.‬
‫אבל עכשיו…‬
‫אתה רואה אידיוט שבמשך 20 שנים התחמק והתפתל‬
‫בלי לקחת טיפת אחריות.‬
‫אני לא מרגיש את הרגליים. החרדה משתקת אותי.‬
‫שיחקתי בבלש,‬
‫חיפשתי סיבות וניסיתי למצוא מניע.‬
‫אבל אני הרוצח הסדרתי‬
‫שהולך להלוויה של הקורבן שלו.‬
‫אני יודע שלא הרגתי אותה,‬
‫אבל עכשיו אני חושב שאולי הייתי סיבה‬
‫שבגללה נשארה. הייתי יכול לתת לה משהו…‬
‫אבא שלה מדבר.‬
‫אלישה הייתה ילדה מאוד רגישה.‬
‫היא הפנימה את כל הכאב שראתה סביבה.‬
‫היא לא רצתה לנצל‬
‫אנשים סביבה.‬
‫היא לא רצתה לחיות ככה.‬
‫אולי זו הסיבה שבגללה לא הצליחה למצוא‬ ‫מקום בעולם‬
‫שהובטח לה.‬
‫שאנחנו הבטחנו לה, כי האמנו שזה יכול לקרות.‬
‫אלישה רצתה לעבוד ולעזור.‬
‫היא הרגישה מובסת‬ ‫כשהייתה צריכה לעזוב את רומא‬
‫כי לא הצליחה לשלם שכר דירה‬
‫ונאלצה לחזור לגור איתנו.‬
‫היא סבלה בגלל חוסר העצמאות שלה.‬
‫אבל אלישה הייתה הרבה יותר מזה.‬
‫היא לא הייתה רק הכאב שלה.‬
‫אלישה הייתה מלאת התלהבות.‬
‫היא המשיכה להתנדב עם ילדים‬
‫ובשנותיה האחרונות גילתה אהבה לאגרוף.‬
‫התנגדתי לזה. לא הבנתי למה דווקא אגרוף.‬
‫לא שמחתי לגבי הרעיון‬ ‫שהבת שלי תחטוף אגרופים בפרצוף.‬
‫היא אמרה שבחיים בכל מקרה‬ ‫כולנו מקבלים אגרופים בפרצוף,‬
‫והיא רצתה ללמוד לחטוף את האגרופים‬ ‫ולהילחם חזרה.‬
‫היא העדיפה להתבגר עם פנים מלאי צלקות‬
‫מאשר פנים כמו של בובה, פנים שלא הזדקנו.‬
‫אגרוף היה גלגל ההצלה שלה. למשך זמן מסוים.‬
‫הבת שלנו לא הייתה קורבן.‬
‫היא הייתה לוחמת, כמו כל המשפחה שלנו.‬
‫היא סבלה הרבה.‬
‫אבל היא הייתה יותר מזה.‬
‫החיים שלה היו יותר מזה.‬
‫מילים מאוד מרגשות, אבל לעזאזל.‬
‫המוח שלי נתקע במחשבות,‬
‫"הכול באשמתי,‬
‫מהצליבה של ישו ועד מגדלי התאומים".‬
‫המילים של שרה הדהדו בראש שלי.‬
‫ואני רוצה לומר…‬
‫זה בולשיט! המצאת את הכול!‬
‫אבל אני אפילו לא מצליח לשכנע את עצמי.‬
‫בחייך, תמצא לפחות טיפה כנות רגשית.‬
‫אפילו ישועי לא היה עושה את זה.‬
‫אני צריך לנשום אוויר צח.‬
‫אני כל הזמן חושב שאולי אלישה עוד הייתה פה.‬
‫אולי אם הייתי נוקט יוזמה ופועל‬
‫היא לא הייתה פוגשת את החרא ההוא.‬
‫אולי אם הייתי קצת יותר אמיץ,‬
‫אם הייתי האדם‬
‫שהיה יכול לתת לה סיבה להישאר…‬
‫אולי תפסיק?‬
‫סתום כבר!‬
‫זה כמו כשהיית קטן,‬
‫חשבת שאתה כל יכול.‬
‫אמרת שאלישה חיכתה שאעשה צעד.‬
‫כמובן שאני מרגיש אשם!‬
‫לא אמרתי שהתאבדה‬
‫כי לא זיינת אותה!‬
‫הצגתי בפניך את העובדות‬
‫ואתה מרגיש אשם כי אתה אגומניאק‬
‫ואתה רוצה למשוך את תשומת הלב.‬ ‫זה לא הסרט שלך!‬
‫את לא חייבת להיות מניאקית.‬
‫היית חבר שלה.‬
‫אולי מתישהו רצתה להזדיין איתך‬
‫ואז רצתה לאכול איתך גלידה.‬
‫לפעמים הצחקת אותה או הכעסת אותה.‬
‫ככה זה אנשים.‬
‫לא יכולת לקבוע אם תחיה או תמות.‬
‫זו הייתה בחירה שלה.‬
‫אתה יכול להשאיר לה לפחות את זה?‬
‫טוב, שרה מנצחת בוויכוח הזה.‬
‫אני אכן מאמין בהגדרה עצמית.‬
‫עכשיו אני מרגיש כמו אגואיסט מטומטם‬
‫ואני מתבייש במחשבות של עצמי.‬
‫בלבול, בושה, ספקות. אני משנה את הנושא,‬
‫כדי ששרה לא תבין כמה אני אבוד.‬
‫אז למה לעזאזל באנו?‬
‫אנחנו לא יכול לבכות. אין תשובות.‬
‫יכולנו לטייל למקום קרוב יותר.‬
‫היינו חייבים להגיע כדי לסגור מעגל.‬
‫כשאתה נדקר ואז נתפר, הכאב לא מפסיק,‬
‫אבל הדימום נפסק ומתחילה להיווצר צלקת.‬
‫יופי, מטפורה פתולוגית-אנטומית.‬
‫אני לא מבין למה צריך לנסוע 640 ק"מ‬ ‫בשביל צלקת,‬
‫אבל אין לי כוח לענות.‬
‫אני עדיין חושב‬
‫על כל מהלך של אלישה שהבחנתי בו‬ ‫על פני 20 שנים.‬
‫אתה ידעת שמצאתי חן בעיני אלישה?‬
‫כן.‬
‫מה זאת אומרת? מי אמר לך?‬
‫היא.‬
‫באותו יום שלא ענית,‬ ‫היא התקשרה אליי ובילינו יחד.‬
‫מה עשיתם?‬
‫אכלנו גלידה.‬
‫מה היא אמרה?‬
‫הרבה דברים. היא דיברה ארבע שעות.‬
‫היא הייתה צריכה לפרוק.‬
‫אמרתי לה שאתה חרא ומתעלם גם ממני,‬
‫אבל אנחנו בכל זאת חברים.‬
‫למה לא סיפרת לי?‬
‫עברו שנתיים ועכשיו היא התאבדה.‬
‫היית צריך לענות לטלפון!‬ ‫אני לא המזכירה שלך.‬
‫טוב, אני היחיד שלא ידע מכלום.‬
‫אפילו לא ידעת שהיה בינינו קטע‬ ‫כשהכרתי ביניכם.‬
‫מה? אלישה גם הייתה לסבית?‬
‫חצי לסבית. לא מספיק. אבל אני גמישה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫רבתן בגללי?‬
‫את אומרת שהרסתי לך את הקטע…‬
‫אל תתחיל שוב עם החרא הזה!‬
‫אני מספרת לך כי אנשים הם מורכבים.‬
‫יש להם צדדים נסתרים,‬
‫התנהגויות שגורמות להן סיבות‬ ‫שאי אפשר לראות מבחוץ.‬
‫אנחנו רואים חלק קטן מאוד מהם, בפנים ובחוץ.‬
‫ויש מעט מאוד שאנחנו יכולים לעשות.‬
‫אנחנו עלי עשב, זוכר?‬
‫אני ממש מבולבל.‬ ‫ואני מרגיש כמו אגואיסט אידיוט.‬
‫אני יודע שעניין עלי העשב נכון, זה הגיוני,‬
‫אבל זה לא מרגיע כמו לפני 30 שנים.‬
‫אני מסתכל סביב‬
‫ואני חושב שאנחנו נראים יותר‬ ‫כמו סמרטוטים ישנים.‬
‫סמרטוטים ישנים ובלויים,‬
‫ממש כמו החיים שלנו.‬
‫ואנחנו גם טיפשים‬
‫כי אנחנו כל הזמן משווים את החיים שלנו‬ ‫לחיים של אחרים‬
‫שנראים כל כך מושלמים ומסודרים,‬
‫אבל אולי זה רק כי אנחנו רואים אותם מרחוק‬
‫ואנחנו בוהים‬ ‫בפיסות הנייר חסרות התועלת האלה…‬
‫שלא דומות לצורה שחשבנו שאמורה להיות להם.‬
‫אם פטרוס הקדוש היה מופיע‬
‫ושואל אותי על הצורה של אנשים בחיים שלי…‬
‫אני מניח שפטרוס הקדוש שואל שאלות דפוקות.‬
‫- מבחן בעל-פה היום -‬
‫הייתי מדבר על…‬
‫הצורה של בחורה שרצתה להיות מורה‬
‫ובילתה את חייה במרדף אחרי החלום הזה‬ ‫וגזרה לאורך הקו הזה.‬
‫אבל עכשיו החיים שלה מתפוררים לה בידיים,‬
‫יום אחרי יום, במשרד דפוק מחוץ לעיר‬
‫כשהיא מביאה קפה לאנשים שאפילו לא יודעים‬ ‫איך קוראים לה.‬
‫הצורה של מישהו שתמיד על הקצה,‬
‫עם חרב דמוקלס מעל הראש שלו.‬
‫ואם יש לו חשמל,‬
‫זה רק כי קיבל יד טובה בפוקר‬
‫או כי השחקנים האחרים גרועים.‬
‫אולי הייתי אומר לפטרוס הקדוש…‬
‫אני לא יודע אם זה מאבק שעדיין נמשך,‬
‫או אם זה כבר עניין גמור‬
‫וגילינו שאפשר לחיות עם צורה‬ ‫שנגזרה בצורה לא טובה,‬
‫ואנחנו מקבלים את זה שלעולם לא נשחק‬
‫בקבוצה של המסודרים והמוצלחים.‬
‫אבל עדיין נוכל להתגודד סביב האש‬
‫ולזכור שבסופו של דבר‬
‫נייר עדיין יכול לחמם אותנו.‬
‫ולפעמים זה מספיק.‬
‫לפעמים זה לא.‬
‫אתם מרומא?‬
‫אימא של אלישה רוצה שתחזרו פנימה.‬ ‫יש משהו שאולי ימצא חן בעיניכם.‬
‫אנחנו לא יודעים מה אלישה הייתה רוצה‬ ‫בשביל יום כמו היום.‬
‫אבל אנחנו יודעים כמה גאה הייתה בילדים‬ ‫שהתנדבה עבורם‬
‫וכמה הם היו גאים בה.‬
‫לכן אנחנו עדיין אוהבים להקשיב לקולות שלהם.‬
‫קדימה, ילדים!‬
‫אלישה, ספרי לנו את הסיפור על הנסיך!‬
‫אספר, אם תהיו שקטים.‬
‫זה הסיפור על דזטה,‬ ‫ילד שלא רוצה שהבוקר יבוא‬
‫כי בלילה הקודם אימא שלו אמרה לו…‬
‫מחר אתה צריך ללכת לקנות חלב.‬
‫ומי תמיד בחנות?‬
‫הנסיך המפיל!‬
‫נכון! הנסיך המפיל!‬
‫כולם יודעים שהוא מסוכן.‬
‫אף אחד לא רוצה ללכת לחנות.‬
‫החברה של דזטה, ורוסקה, אומרת לו…‬
‫אם תמות, אוכל לקבל את הארנב שלך?‬
‫בבוקר שלאחר מכן…‬ ‫-איזה סיפור נחמד.‬
‫דזטה לא פוגש אף אחד.‬
‫אולי הנסיך חולה.‬
‫לא. פתאום מופיע צל עם רגליים מאוד ארוכות.‬
‫רוצה לאכול גלידה?‬ ‫-זה הנסיך!‬
‫הנסיך!‬
‫החתול "חצי זנב" בורח כדי שלא יפלו עליו.‬
‫דזטה מנסה לחצות את הכביש, אבל הוא לא יכול.‬ ‫ומה קורה אז?‬
‫מפילים אותו!‬
‫זה קרה.‬
‫הוא נפל כמו שק תפוחי אדמה. כולם ראו אותו.‬
‫הוא נפצע?‬
‫קצת, אבל זה יחלים.‬
‫יורד לו דם מהברך?‬
‫קצת, אבל למחרת כבר יש צלקת.‬
‫אלישה, מתי הצלקת מחלימה?‬
‫הצלקת לעולם לא מחלימה.‬
‫היא כמו מדליה שאיש לא יכול לקחת ממך.‬
‫ככה, כשדזטה יגדל וכבר לא יפחד מהנסיך,‬
‫הוא יזכור שהוא עבר כל כך הרבה הרפתקאות,‬
‫שהוא נפל וקם שוב.‬
‫למה הצלקת לא מחלימה?‬
‫כי זו צלקת.‬
‫אי אפשר פשוט לשטוף ולהעלים אותה.‬
‫זה מפחיד, אבל זה גם דבר טוב.‬
‫אלה החיים.‬
‫- אם אתם או אדם שאתם מכירים‬ ‫מתמודד עם מחשבות אבדניות, -‬
‫- מקורות מידע לעזרה במשבר זמינים בכתובת‬ ‫www.wannatalkaboutit.com. -‬
‫אלך לטייל.‬
‫שביתת נשק.‬
‫רק להיום, טוב?‬
‫זה קרה.‬
‫כן.‬
‫אידיוט.‬
‫מה לגבי שביתת הנשק?‬ ‫-היא מתחילה עכשיו.‬
‫תרגום כתוביות: כפיר מי-בר‬