‪UN SERIAL NETFLIX
‪Morții sunt morți, ‪nu cred că se uită la noi de sus,
‪deci nu înțeleg înmormântările.
‪Sunt o pacoste.
‪Haide! Ai puțin respect.
‪Nu fac polemică.
‪Așa sunt. Preotul face toată treaba…
‪Domnul e păstorul meu. ‪Mă duce lângă apa liniștită.
‪Apoi mă plictisesc fantastic.
‪Treaba lui e să te ajute ‪să-ți îneci durerile cu litania aia
‪până îți sângerează urechile.
‪După patru ore, ‪ești secat și plictisit de plâns.
‪Deja simt un nod în gât.
‪- Da! ‪- Serios!
‪Un nod în gât nu ajută la nimic!
‪Trebuie să mergi până la capăt.
‪Trebuie să umpli cel puțin ‪două căni cu lacrimi și muci.
‪Amesteci jumătate de oră ‪până face spumă bine,
‪altfel mucusul se lasă la fund.
‪Chiar trebuie să ne gândim ‪la măruntaie și la lichide corporale?
‪Da, trebuie!
‪Trebuie să scoți totul.
‪Așa scapi de durere.
‪Ai observat cât de asemănătoare ‪sunt „catharsis” și „catolic”?
‪- Unul e grecesc, celălalt, latinesc. ‪- Cui îi pasă?
‪Dacă două mari civilizații antice
‪s-au întâlnit într-o idee,
‪cine ești tu să pui la îndoială întregul?
‪Reflectez la ideea ‪de preoți, lacrimi și catharsis
‪și înțeleg că n-are legătură ‪cu motivul pentru care suntem aici.
‪Ăsta e un centru sportiv, nu o biserică. ‪În locul altarului e un ring de box.
‪Eu știu că suntem aici
‪pentru că Alice era obsedată de box,
‪dar nu cred că e un loc ‪suficient de solemn
‪pentru toate litaniile ‪care ar trebui să mă facă să plâng.
‪Crezi că e un loc potrivit ‪unde oamenii să plângă?
‪Simt că trebuie să plâng, ‪dacă tot am cumpărat biletul de tren.
‪Nu te duci la înmormântare ‪doar ca să plângi.
‪Sarah avea dreptate, desigur. ‪Mai ai un motiv să mergi la înmormântări.
‪Sau la unele înmormântări. ‪Sper să găsești un răspuns.
‪Căutăm unul încă de marți,
‪de când au început apelurile.
‪Nu știi ce să spui, ‪ce cuvinte să folosești,
‪cum să răspunzi la întrebări…
‪- Mergem la o înghețată? ‪- Haide! E o înmormântare!
‪Am sugerat o înghețată, nu să ne atingem!
‪E lipsit de respect? ‪Alice are intoleranță la lactoză?
‪Nu asta era întrebarea. ‪Era una mai profundă.
‪De ce a făcut-o?
‪Trebuie să fi exista un motiv. ‪Mănânci pentru că ți-e foame.
‪Ți-e foame pentru că ai sărit peste prânz. ‪Există motive, explicații…
‪Trebuie să fie vina cuiva.
‪Sigur există un motiv pentru sinucidere.
‪Ea trebuie să fi avut un motiv.
‪Scuze că trebuie să-ți spun eu, ‪dar nu există un răspuns simplu.
‪Ghici ce?
‪Nu există niciun motiv clar ‪care să împingă pe cineva la suicid.
‪E o prostie.
‪Sau o minciună convenabilă.
‪În viața reală, ‪dacă nu te ascunzi într-o colibă,
‪nu mai ai muniție și ISIS vine după tine…
‪În cazul ăla, te arunci în aer, ‪nu ai de ales.
‪În orice altă situație, ‪n-am cunoscut pe nimeni
‪care să se sinucidă dintr-un singur motiv.
‪Nu există logica „A duce la B”.
‪E un amestec imens de motive
‪pe care persoana nu le poate înțelege,
‪darămite alte persoane.
‪Cum adică?
‪Cum să nu existe un răspuns ‪care să ne ajute să nu înnebunim?
‪E o nebunie să nu înțelegem motivul.
‪Ea a fost una ca noi. Ai fost prietena ei!
‪Și eu am fost apropiat de ea.
‪Desigur, amândoi eram nebuni
‪și ne tot urmăream fără rost.
‪Dar eram apropiați.
‪Să zicem că ea te-a urmărit ‪și tu ai fugit.
‪Întâi, ce știi tu?
‪În al doilea rând, ‪poate n-am fost iute ca fulgerul,
‪dar nici ea nu s-a grăbit.
‪Nu critic. Respect asta.
‪E riscant să faci prima mișcare.
‪De aceea n-am făcut niciunul.
‪Vorbești serios?
‪A încercat de sute de ori!
‪- Poftim? ‪- La naiba!
‪Te tot invita să ieși la o țigară ‪și tu spuneai mereu: „Nu fumez.”
‪Te-a rugat să-i scrii o poveste,
‪sperând să te vei deschide,
‪și i-ai trimis o poveste deprimantă
‪despre un copil care punea piedică.
‪Înainte să plece din Roma, ‪a încercat să te sune o zi întreagă,
‪a vrut să-ți spună toate astea ‪înainte să se întoarcă aici,
‪dar nu i-ai răspuns ‪și ai dispărut două săptămâni!
‪Nu poți să-ți spui baliverne la nesfârșit!
‪Sunt la podea. Nu am cuvinte.
‪Încerc să înțeleg toate acestea,
‪dar parcă mi-ar fi explodat ‪bomba nucleară în cap.
‪E înfricoșător
‪să-ți vezi viața și să nu te recunoști.
‪Mereu ai văzut-o ca pe o comedie romantică
‪cu Hugh Grant
‪despre doi indeciși
‪care flirtează mult timp.
‪Dar acum…
‪vezi un idiot care a petrecut 20 de ani
‪fără să-și asume responsabilitatea.
‪Nu-mi simt picioarele. ‪Mă paralizează anxietatea.
‪Mă jucam de-a detectivul,
‪căutam motive ‪și încercam să găsesc un mobil.
‪Dar eu sunt criminalul în serie ‪care merge la înmormântarea victimei.
‪Știu că n-am ucis-o eu,
‪dar acum cred că aș fi putut fi un motiv
‪ca ea să rămână, i-aș fi putut da ceva…
‪Vorbește tatăl ei.
‪Alice era o fată foarte sensibilă,
‪lua asupra ei toată durere ‪pe care o vedea în jur.
‪Nu voia să profite
‪de oamenii din jur,
‪nu voia să trăiască așa.
‪Poate de asta nu și-a găsit locul în lumea
‪care i-a fost promisă.
‪Pe care noi i-am promis-o, ‪fiindcă am crezut că se va întâmpla.
‪Alice voia să muncească ‪și să fie de ajutor.
‪S-a simțit înfrântă ‪când a trebuit să plece din Roma,
‪pentru că nu-și putea plăti chiria ‪și a trebuit să se mute aici cu noi.
‪A suferit pentru lipsa ei de independență.
‪Dar Alice a fost mai mult de atât. ‪A fost mai mult decât durerea ei.
‪Alice era plină de entuziasm. ‪A continuat să facă voluntariat cu copiii
‪și în ultimii ani ‪și-a descoperit pasiunea pentru box.
‪Am fost împotrivă, ‪nu înțelegeam de ce boxul.
‪Nu mă bucuram ‪că fiica mea încasa pumni în față.
‪Îmi spunea că în viață ‪luăm cu toții pumni în nas oricum
‪și că voia să învețe să încaseze ‪acei pumni și să riposteze.
‪Preferă să îmbătrânească ‪cu fața plină de cicatrici
‪decât cu cea a unei păpuși, ‪o față care nu îmbătrânește.
‪Boxul a fost salvarea ei. O vreme.
‪Fiica noastră nu a fost o victimă.
‪A fost o luptătoare, ca toată familia.
‪A suferit mult.
‪Dar a fost mai mult de atât.
‪Viața ei a fost mai mult de atât.
‪Ce cuvinte emoționante, dar la naiba!
‪Mintea îmi stă doar la asta:
‪„E doar vina mea,
‪de la crucificarea lui Iisus ‪la Turnurile Gemene.”
‪Cuvintele lui Sarah îmi răsună în minte.
‪Și aș vrea să spun:
‪„E o porcărie! Ai inventat totul!”
‪Dar nu mă pot convinge nici pe mine.
‪Haide, ai minimul ‪de sinceritate emoțională.
‪Nici măcar un iezuit n-ar avea curaj ‪să dea piept cu asta.
‪Îmi trebuie niște aer.
‪Mă tot gândesc că Alice ar putea fi aici.
‪Poate dacă puneam piciorul în prag, ‪nu l-ar fi întâlnit pe nemernicul ăla.
‪Poate dacă eram mai curajos,
‪dacă aș fi fost omul
‪care să-i dea un motiv să rămână…
‪Termini odată?
‪Taci dracului!
‪E ca în copilărie,
‪te crezi atotputernic ‪și crezi că poți face orice.
‪Ai spus că Alice aștepta să fac ceva.
‪Sigur că mă simt vinovat!
‪N-am spus că s-a sinucis ‪pentru că n-ai vrut să i-o pui!
‪Ți-am dat detaliile,
‪iar tu te simți vinovat ‪fiindcă ești egocentric
‪și vrei să captezi atenția. ‪Ăsta nu e filmul tău!
‪Nu e nevoie să fii ticăloasă.
‪Ai fost prietenul ei.
‪Poate la un moment dat a vrut ‪să v-o puneți,
‪apoi a vrut să mănânce înghețată cu tine.
‪Uneori o făceai să râdă sau o înfuriai.
‪Așa sunt oamenii.
‪Dar nu puteai stabili ‪dacă trăia sau murea.
‪A fost alegerea ei.
‪Poți să-i lași măcar asta?
‪Bine, un punct pentru Sarah.
‪Eu cred în autodeterminare.
‪Acum mă simt ca un idiot egoist
‪și mi-e rușine de propriile gânduri.
‪Confuzie, rușine, remușcări. ‪Schimb subiectul,
‪ca Sarah să nu vadă cât sunt de pierdut.
‪Atunci, de ce naiba am venit? ‪Nu putem plânge. Nu există răspunsuri.
‪Puteam merge undeva mai aproape.
‪A trebuit să fim aici ca să punem punct.
‪Când ești înjunghiat
‪și apoi ești cusut, nu încetează să doară,
‪dar sângerarea se oprește ‪și țesutul începe să se cicatrizeze.
‪O explicație anatomo-patologică.
‪Nu înțeleg de ce trebuie să bat 600 km ‪pentru o cicatrice,
‪dar nu am puterea să răspund.
‪Încă meditez la fiecare mișcare a Alicei ‪pe care n-am observat-o de 20 de ani.
‪Știai că Alice mă plăcea?
‪Da.
‪Cum adică? Cine ți-a spus?
‪Ea.
‪În ziua când n-ai răspuns, ‪m-a sunat și am discutat.
‪Ce naiba ați făcut?
‪Am mâncat o înghețată.
‪Ce a spus?
‪Multe. A turuit patru ore. ‪Trebuia să se descarce.
‪I-am zis că ești idiot, că mă ignori ‪și pe mine, dar tot suntem prieteni.
‪De ce nu mi-ai spus?
‪Au trecut doi ani și acum s-a sinucis.
‪Trebuia să răspunzi la telefon! ‪Nu sunt secretarul tău.
‪Bine, deci eram singurul ‪care nu știa nimic.
‪Nu știai nici că e ceva între noi ‪atunci când ți-am prezentat-o.
‪Ce? Și Alice era gay?
‪Pe jumătate gay. Nu destul. ‪Dar sunt flexibilă.
‪Cum adică?
‪V-ați certat din cauza mea? ‪Vrei să spui că ți-am distrus…
‪Nu începe iar cu asta!
‪Îți spun ‪pentru că oamenii sunt complecși.
‪Au părți ascunse,
‪comportamente motivate de motive ‪pe care nu le poți vedea din exterior.
‪Vedem o mică parte din ceea ce sunt, ‪în interior și în exterior.
‪Și nu putem face mare lucru.
‪Suntem fire de iarbă, mai știi?
‪Sunt confuz. ‪Și mă simt ca un idiot egoist.
‪Știu că treaba cu firul de iarbă ‪e adevărată, e logică,
‪dar nu mă poate calma ca acum 30 de ani.
‪Mă uit în jur
‪și cred că arătăm mai mult ‪ca niște cârpe vechi.
‪Cârpe vechi și subțiri
‪care seamănă cu viețile noastre.
‪Și suntem și proști,
‪pentru că ne comparăm întruna viața ‪cu viețile altora
‪care par perfect decupate, ordonate,
‪dar poate doar ‪pentru că le vedem de departe,
‪iar de aproape vedem ‪aceste bucăți inutile de hârtie…
‪care nu sunt formele la care ne așteptam.
‪Dacă ar apărea Sfântul Petru
‪și m-ar întreba ‪despre forma oamenilor din viața mea…
‪Presupun că Sfântul Petru ‪pune întrebări tâmpite.
‪AZI, EXAMEN ORAL
‪I-aș spune:
‪„Forma unei fete ‪care voia să fie profesoară
‪și toată viața a urmărit acest vis ‪și-a de decupat pe acea linie.
‪Dar acum viața i se topește în mâini,
‪zi de zi, într-un birou idiot ‪de lângă oraș,
‪ducând cafea unora ‪care nici nu-i știu numele.
‪Sau forma cuiva care e mereu la limită, ‪cu sabia lui Damocles deasupra capului.
‪Și dacă are curent,
‪e doar pentru că a jucat bine poker
‪sau pentru că ceilalți jucători ‪sunt de rahat.
‪Poate i-aș spune Sfântului Petru:
‪„Nu știu dacă lupta asta se mai poartă ‪sau dacă totul e decis
‪și ne-am prins că poți supraviețui ‪cu o formă decupată prost,
‪acceptând că nu vom juca niciodată ‪în echipa celor buni.
‪Dar încă ne adunăm în jurul focului ‪și ne amintim că, într-un final,
‪hârtie ne poate ține de cald.
‪Și uneori asta e de ajuns.
‪Alteori nu e.”
‪Sunteți din Roma?
‪Mama lui Alice vrea să vă întoarceți. ‪S-ar putea să vă placă ceva.
‪Nu știm ce și-ar fi dorit Alice ‪pentru o zi ca asta.
‪Dar știm cât de mândră era de copiii ei
‪și cât de mândri erau ei de ea.
‪De asta încă ne place ‪să le ascultăm vocile.
‪Haideți, copii!
‪Alice, spune-ne povestea prințului!
‪Bine, dacă faceți liniște, ‪v-o spun din nou.
‪E povestea lui Zeta, un copil‪ ‪care nu vrea ‪să vină dimineața
‪pentru că de cu seară mama lui i-a spus:
‪„Mâine te duci să cumperi lapte.‪”
‪Și cine e mereu pe lângă magazin?
‪Prințul Împiedicărilor!
‪Așa e! Prințul Împiedicărilor!
‪Toată lumea știe că e periculos.
‪Nimeni nu vrea să meargă la magazin.
‪Veruska, iubita lui Zeta, îi spune: ‪„Dacă mori, îmi dai mie iepurele tău?”
‪- În dimineața următoare… ‪-‪ Ce poveste frumoasă!
‪Zeta nu întâlnește pe nimeni. ‪Poate că prințul e bolnav.
‪Nu, dintr-odată apare o umbră ‪cu picioare foarte lungi.
‪- Mergem la o înghețată? ‪- E prințul!
‪Prințul!
‪Pisica Jumătate de Coadă fuge ‪ca să nu fie împiedicată.
‪Zeta încearcă să traverseze drumul, ‪dar nu poate. Și ce se întâmplă?
‪Îi pune piedică!
‪S-a întâmplat.
‪A căzut ca un sac de cartofi. ‪L-au văzut toți.
‪S-a rănit?
‪Puțin, dar îi va trece.
‪Îi sângerează genunchiul?
‪Puțin, dar a doua zi are deja o cicatrice.
‪Alice, când se vindecă cicatricea?
‪Cicatricea nu se vindecă niciodată.
‪E ca o medalie ‪pe care nimeni nu ți-o poate lua.
‪Astfel că, odată ce Zeta va crește ‪și nu se va mai teme de prinț,
‪își va aminti că a trăit atâtea aventuri,
‪că a căzut și s-a ridicat înapoi.
‪De ce nu se vindecă cicatricea?
‪Pentru că e o cicatrice. ‪Nu poți s-o cureți cu apă.
‪E înfricoșător, dar e și un lucru bun.
‪Așa e viața.
‪DACĂ DV. SAU UN CUNOSCUT ‪AVEȚI GÂNDURI SUICIDARE,
‪PUTEȚI GĂSI SPRIJIN ÎN MOMENTE DE CRIZĂ ‪LA www.wannatalkaboutit.com
‪Mă duc să mă plimb.
‪Armistițiu.
‪Doar pentru azi, bine?
‪S-a întâmplat.
‪Da.
‪Idiotule!
‪- Și armistițiul? ‪- Începe acum.
‪Subtitrarea: Linda Pricăjan