Ei, seksīgais! Drīkstu ieiet dušā?
Man aizsvīdīs spogulis.
Ja nu es notīrītu mazu pleķīti uz dušas durvīm
un tu varētu palūrēt?
Notīri divus! Vienu interesantajā vietā un otru tavai sejai.
Jā, sarunāts.
Un tas ir lielisks īpašums, bet es uzņēmos pārāk lielas saistības.
Var iznākt to pārdot ar zaudējumiem. Tas atkal liek justies kā neveiksminiekam.
Atvainojiet! Jums viss labi?
Jā. Es iedzēru zāles, bet tās vairs neiedarbojas kā agrāk.
Ja tas jums traucē, varu turēt roku klēpī.
Un apsegšu to ar šo segu.
Bet tad izskatīsies, ka pašapmierinos, klausoties par jūsu finanšu problēmām.
Atvainojos, ja tas novērš uzmanību.
Paldies.
SIERRA MADRE NEIROLOĢIJAS SPECIĀLISTI
Kāpēc jūs te?
Pārkinsons. Jūs?
Tikai apgriezt matus.
Esmu pelnījis lielākus smieklus.
Atvainojos. Man šodien nav laba diena.
Izskatāties labi. Balss stingra, tāpēc izklausāties gudrs.
Jā, es esmu diezgan gudrs.
Kā jums ar līdzsvaru?
Nav slikti. Tie stulbie vingrinājumi palīdz.
Es krītu trīsreiz dienā. Domāju - varētu kļūt par kaskadieri.
- Pols. - Džerijs.
Tikai viegla trīce. Tādas trīces dēļ es būtu gatavs nogalināt.
Jā. Nu, es kļūstu ļoti stīvs.
Un kreisā puse visu laiku sāp.
Pateicu draudzenei, ka sekss palīdz,
bet viņa ir ārste, tāpēc zina, ka muldu.
Nelāgi.
Jūtos kā muļķis, žēlojoties tev.
Beidz!
Mums visiem vieni sūdi jāstrebj.
Kā smadzenes? Halucinācijas ir?
Nē. Paldies dievam!
Tās ir briesmīgas.
Nepietiek, ka uzdod ķermenis, - vēl sāk rādīties. Baisi.
Nezināju, ka ar Pārkinsonu tā ir.
Lai gan reiz es redzēju Halli Beriju pie manis vannā.
Citreiz tur bija mana mamma.
Tātad gan labi, gan slikti? Ja vien mamma nav ļoti seksīga.
Tētis saka: viņa ir īsta kaķe.
Pietiek čīkstēt! Vēl esmu te, tāpēc piekāst to Pārkinsonu!
Jā. Labi.
Tas jāsaka ar pārliecību.
Džerij, pēc mirkļa jūs pieņemšu.
Pol! Esat gatavs?
Piekāst Pārkinsonu!
Velns parāvis! Es te biju pirmais.
Man tas jāpieņem, Džimij.
Manas dzīves beigas būs grūtas.
Un es varu vai nu būt sevi žēlojošs murmulis,
vai pilnā mērā izbaudīt visu, kas atlicis no šīs lieliskās dzīves.
- Jābeidz dzīvot "Kāpēc es?" zemē. - Man tīri labi patīk "Kāpēc es?" zeme.
Nesen pavadīju tur pāris gadu.
Ir jauki.
Nu, vienalga. Tā ir mana jaunā filozofija: piekāst Pārkinsonu!
Skan labi. Piekāst Pārkinsonu!
- Piekāst Pārkinsonu! - Piekāst tā, ka neceļas.
Nepiekās manu slimību tā, ka neceļas, Džimij!
Tad redzēsim.
Bet man vajag pakalpojumu.
Pieskati mani! Ja redzi, ka grimstu, pavelc augšā!
Zinu, ka tas ir liels lūgums.
Pol!
Tu mani esi atbalstījis tik daudz.
Esmu pateicīgs, ka ir iespēja tev atlīdzināt - kaut mazliet.
Kaut arī tā, es vienalga nesaprotu,
kāpēc man jāsēž tev blakus sporta mašīnā, kad brauksi kā vājprātīgs.
Tu brauksi vai ne? Tas vien, ka nedrīkstu to darīt uz ielas,
nenozīmē, ka es to nevaru.
Pol!
- Tev ir jautri? - Jā.
Labi.
Pol, lēnāk!
Pol, šis mani uzvelk.
Mana sieva mašīnā gāja bojā, Pol.
Nu taču! Atslābinies!
Mīļais, atvaino! Kafijas krējums beidzās, jo negribēju braukt tam pakaļ.
Un pagājšnakt, kad biji aizmidzis...
Jāpadomā. Kā lai to pasaku?
Tu sāki brēkt kā aizkauts.
Kas par desām?
- Nu... - Stāsti! Nē, tiešām.
Kas par lietu?
Nu labi.
Desmit gadu vecumā
es pagalmā vārnai iemetu ar čiekuru.
Un lieki teikt, ka tā bija nikna.
Tā pikēja man virsū ik reizi, kad gāju uz autobusu pieturu.
Katru reizi. Zini, ka vārnas piemin ļaunu?
Nē. Bet šis ir labākais stāsts, kas dzirdēts.
Jā. Tāpēc man atkārtojas sapnis, ka tā mani atradīs un man sados.
Ko? Domā - tā izknābs tev acis?
Droši vien tikai vienu.
Tad redzēsi, kā, to ēdot, tā smaida.
Man prieks, ka tev to izstāstīju.
Zinu. Man žēl, mīļais. Es tevi mīlu.
Es mīlu tevi.
- Kas? - Kā tas ir - "kas"?
Nedzirdēji, kā pateici "es mīlu tevi"?
Jā, normāli.
Tu izklausies kā Morfejs. Pamēģini vēl!
Es tevi mīlu.
- Tā nevērīgi: mīlu! - Labi.
Mīlu!
Iedod buču!
Tur ir rasiste Pema. Kaut kas jāizdara, lai viņa saprot, ka viņu neciešu.
Tici man - visi, kurus tu neciet, to jau labi zina.
Izdari kaut ko tu, lai viņa zina, ka viņu neciet arī tu.
Ko tad?
Es taču nevaru viņai teikt, lai atsūkā. Tas ir lieki.
Mēs tuvojamies. Izdomā kaut ko!
Labrīt!
Tas bija seksīgākais, kas redzēts. Gribi iet mājās uz vienu ātro?
- Skaidra lieta. - Labi.
Nāc! Ejam!
Kārtībā. Skat, kā es protu taisīt. Cik vīrišķīgi! Vai tas tevi uzbudina?
Uzbudinātu, ja tu to darītu pareizi.
Beidz! Nekas nav vīrišķīgāk kā ar pārliecību darīt kaut ko nepareizi.
Ja nu vienīgi stāvēt pie grila,
vienlaikus pārcepot un neizcepot desas.
Paldies, vecīt.
- Jou, papu! - Jā?
Ieliku tur dažas papildu paprikas Grēmam.
Un tiksimies svētdien pusdienās!
Kur tad laidīsi?
Viņu uzaicināja pajārēties.
- Tas nozīmē... - Viņš zina, ko nozīmē "pajārēties".
Nu gan, vecīt! Man ir pāri 40.
Viņai arī.
Jo vecāka oga, jo saldāka sula.
Dažreiz ilgojos pēc laika, kad nerunājām.
Beidz! Labi.
Lieli jaunumi!
Atradi manus pēdējos tīros bokseršortus?
Ko? Nē. Uz nākamo spēli atbrauks Veslija Universitātes futbola trenere,
lai redzētu, kā spēlēju.
- Arī tas ir aizraujoši. - Jā.
Ei! Bingo! Labas ziņas viena pēc otras.
Fui! Tev tagad apakšā nekā nav?
- Nē. - Fui vēlreiz.
Par to es nedomāšu.
Es spēlēšu futbolu Konektikutā!
Savādi. Pēdējā laikā visi man apkārt šķiet tik priecīgi.
Mani joprojām izsit no sliedēm pat sīkumi.
Jocīgi. Draugs Pols lika man aizdomāties.
Mums visiem ir rīcības spēja.
Un varbūt laime nemaz nav neiespējama.
Tikai vajag to izvēlēties.
Un kāpēc tu to saki man?
Kļūdījos.
Tu esi laimīgākais, ko pazīstu.
Paklau! Tev nav jācenšas mani iedvesmot ik reizi, kad sarunājamies.
Kāpēc nevaram tikai sēdēt un baudīt kafiju?
Tāpēc, ka tava veikala kafija ir gandrīz naida noziegums.
Tā gan. Kāpēc, tavuprāt, ko'jots ir tik bēdīgs?
Varbūt tāpēc, ka saki "ko'jots". Tas nav britu akcents. Tas...
- Kā saki tu? - Koijots.
Ko'jots.
- Nē. - Nu labi.
Man jāpajautā.
Vai esi laimīgs, caurām dienām izsniedzot wi-fi paroles
un sildot pienu?
Ei, man ir arī pilnīga radošā brīvība kēksiņu sakārtošanā.
Labi. Vai agrāk nebiji grafiskais dizainers?
Jā. Zini to logotipu pie zemnieku tirdziņa?
- Jā. - Manējais.
Ej tu nost!
Redzu to ik reizi, kad eju uz zemnieku tirdziņu.
Jā, tā jau tas strādā.
Vienā brīdī tev dzīve būs jāpārstartē.
Zinu.
Vienkārši beidzot jūtos labi, kur esmu.
Es laikam negribu riskēt to sabojāt.
Jā, saprotu.
Mums ar Alisi tagad iet ļoti labi.
Drīz viņa brauks prom uz koledžu.
Es tikai gribu, lai viņa dzīvo pie manis, līdz es mierīgi nomirstu.
Tad var braukt prom
un pieļaut visas kļūdas, ko jauna septiņdesmitgadīga meitene var pieļaut.
Izklausās veselīgi.
Kā tu tiec ar to galā?
Kā mācu pacientiem: "Izliecies, līdz izdosies."
Es viņu atbalstīšu.
Centīšos palīdzēt iestāties Veslijā.
Izlikšos, ka iekšēji nemirstu.
Vārti!
MEITEŅU FUTBOLA IZLASE
Tikai trenējos, jo zinu, ka reiz tu tos iesitīsi.
Vai tiešām izdari uz mani tādu spiedienu?
Ko? Nē. Tu drīksti vārtus arī negūt.
Nē. Ja negūšu, ar mani būs cauri.
Ceru, ka tas, ko gribi, lai notiek,
notiks tā, ka tev nebūs sajūtas, ka tam jānotiek.
Es nesaprotu, kā uz spēli sakārtot jauno matu griezumu.
Uzlikt stīpiņu, pusi uzspraust augšā vai...
Ei! Man patīk šādi.
Tava mamma matus nēsāja šādi, kad iepazināmies.
- Pag! Tiešām? - Nē. Nezinu, kāpēc tā pateicu.
Es sanervozējos par visu to vārtu iesišanu vai neiesišanu.
Bet man ir mazs lūgums.
Vai drīkstam uz spēli nokrāsot seju?
Viņa teica "nē", Derek.
Tu ko!
Bet uz krūtīm var, ja?
Viņa teica: nekur neko nekrāsot.
Kas - mēs kādi kvēkeri?
Kad es būtu iestājies bezprieka klubā?
Kāpēc viņš jau bija nokrāsojies?
Krāsai esot jānosēžas.
Ei, es braucu.
- Labi. - Nāku.
Tā. Paklau, es to vizualizēju.
Veslijas trenere tevi mīl.
Tu iestājies savā sapņu koledžā Jaunanglijā.
Manas bītlenes izskatās superīgi.
Esmu klāt visās lielajās spēlēs - atklāšanā, salidojumā, kaimiņu dienā.
- Vecāku dienā. - Tad redzēsim.
Tev viss labi?
Īsti neesmu gulējusi. Jūdzos nost.
Ei, ja sāksi satraukties,
gribu, lai paskaties uz tribīnēm, ieraugi mūs
- un pārņem mūsu labo enerģiju. - Jā.
- Mēs to virzīsim uz tevi. - Labi.
Mēs tā...
- Tēt, kas tev kait? - Izskatās, ka vem viņai virsū.
Jā, es dzirdēju.
Ei, Alise! Mēs tiešām ar tevi lepojamies.
Es vēl neesmu spēlējusi.
Nav svarīgi.
Labrīt! Vai smaids tavā sejā ir manis dēļ?
Jā.
Domāju - mums šis jāizbeidz.
Un, sakot "šis", tu domā runāšanu pirms seksa, ja?
Kad iepazināmies, es tikko biju izšķīrusies
un man vajadzēja kaut ko seksīgu un jautru.
Un uzrodas smuks jaunāks vīrietis, kas gultā mani sauc par dakteri Saiksu.
Nevar būt, ka pateiksi savu vārdu tagad.
Domāju - man jābeidz slēpties no nākotnes.
Skaidrs. Stulbi.
Vai tiešām izliksies, ka tev šis ir ļoti nopietni?
Nē. Bet...
man tā pietrūks.
Nu, es neteicu, ka tam jābeidzas tūlīt.
Tad mums vēl būs lielais fināls?
Būs gospeļkoris un... salūts?
Jā, bet pēc 15 man jābūt darbā.
Galveno varu izdarīt pa desmit. Nāc šurp, daktere Saiksa!
Nemuldi! Viņa tiešām tevi pameta?
Jā.
Izskaties pārsteigts.
Tikai tāpēc, ka viņa vēl nav zvanījusi man.
Mēs par to parunājām, un viņa teica, ka attiecības ar mani
neļauj viņai iet tālāk.
Es to saprotu, bet vienalga nepatīkami.
Varbūt nepatīkami ir tāpēc, ka dziļi sirdī tu saproti:
tālāk būtu jāiet arī tev.
Es zinu, ka gribi vairāk.
Īstas attiecības, savu dzīvesvietu,
jahtu Konektikutā.
Labi. Tā pēdējā ir mana.
Bet doma tāda: ja tu neaudz, tu nedzīvo.
Nē, šorīt es dzīvoju.
Divreiz.
To es piefiksēšu.
Pacients turpina plātīties, kaut arī ir pamests.
Man labāk patika klade.
Man arī, puika.
Rokraksts kļuva pārāk drebelīgs.
Vai esmu tev mācījis par Lauku?
Vai tās ir atkal kaut kādas tavas garīgās blēņas?
Dzīve ir saruna ar Visumu.
Un mēs beidzam.
Lauks ir gudrs enerģijas spēks, kas zina, kādam tev jābūt.
Un tas nemitīgi tev norādīs, pie kā tev jāpiestrādā visvairāk.
Atkal un atkal, līdz tu sāksi to darīt.
Sasodīts!
Tas tiešām izklausās ļoti noderīgs,
ja vien tas būtu īsts.
Kāpēc tu smaidi?
Tāpēc, ka domāju, kā man patiks tas brīdis,
kad tu sapratīsi, ka Lauks ir īsts.
Un, kad tas notiks,
tev pat nebūs man jāsaka, ka man bija taisnība.
Tikai - nezinu -
atsūti man lūgšanā saliktas rokas,
it kā es būtu kāds dievs.
Ja nu es tev aizsūtītu seksīgi piemiegtu aci?
Tas tev liekas seksīgi?
Labi. Tad parādi tu!
Jā. Uz to es pavilktos.
Tu netiktu galā.
Tas ir grūti - pārtaisīt augšstāva viesu guļamistabu.
Un es novērtēju to, ka budžeta ziņā vīrs dod man pilnīgu rīcības brīvību.
Bet ik reizi, kad gribu viņam izstāstīt, ko gribu darīt radošajā ziņā,
viņš negrib to dzirdēt.
Drosmīgas sievietes bieži tiek apklusinātas, Ketij.
Tu, Roza Pārksa, Pussy Riot...
Jā, un zinu, ka nevajadzēja tā teikt,
bet viņas problēma likās tik nenozīmīga. Nespēju koncentrēties.
Bāc, arī es kādreiz aizpeldu.
Man ir tāds pacients Gregorijs.
Iesaukts par Zirnekli.
Viņam ir laba iesauka, viņš ir notetovējies,
kājās vienmēr forši zābaki.
Tas čalis ir tik nāvīgi garlaicīgs...
TIKAI PERSONĀLAM
Sveiki! Esmu par agru?
Gregorij!
Sveiks, vecīt! Kā sviežas?
- Mēs nu iesim. - Jā, ejiet!
Ik reizi, kad šaubos par sevi kā psihoterapeiti,
viņš nostrādā kaut ko tik stulbu, ka es par sevi jūtos labāk.
Tāpēc es viņu te turu.
Jā. Zini, visi, ko tagad ārstēju,
šķiet, noņemas ar kaut kādiem sīkumiem.
Zinu - ciešanas ir ciešanas.
Un esmu pateicīga, ka varu pelnīt, darot to, ko daru.
Bet...
Nezinu. Tas viss ar manu māsu, mans bipolārais tētis...
Es šim pievērsos, lai palīdzētu cilvēkiem tikt galā ar īstu traumu.
Dažreiz man ir sajūta, ka nedaru to, ko man vajadzētu darīt.
Vai to var saprast?
Mans pirmais darbs bija Belvjū.
Pašnāvnieciskas domas, personības traucējumi, šizofrēnija - viss.
Kā bija?
Tas bija sliktākais darbs, kāds man bijis.
- Tiešām? - Un arī labākais.
Tu tur būtu lieliska.
Paldies, Pol.
Kā ārste
- vai kā paciente. - Lai būtu!
Tā. Es domāju par jūsu bērnistabas krāsu paleti.
Aizkariem man ir divi paraugi, no kuriem varēsiet izvēlēties.
- Pasaki taisnību! - Man ir viens paraugs.
- Labi. - Bet es tiešām gribu
- dzirdēt jūsu domas. - Taisnību!
Man vienalga, ko domājat, un es izvēlējos arī tapetes.
Nuja. Vispār rīt pie mums atbrauks Eiva.
Varbūt viņai ir kāda forša doma par dekorēšanu.
Zini, Dereka brālis mēdza ēst sveces.
Ko?
Likās, ka runājam par stulbībām, kas nav svarīgas.
Labi. Vienkārši parādi man mazuļa tapetes!
Vēl ne. Te nav paša svarīgākā cilvēka.
Rupji. Es teicu, ka Čārlijs netiek.
- Kuru te interesē Čārlijs? - Kā iet, padauzas?
- Ei! - Sveika!
Tagad varam sākt.
Nu, ko teiksi?
Tik mierpiln...
Nepārtrauc Gabiju!
Nedrīkstu pārtraukt, kamēr viņa domā?
- Braien, lūdzu! Nolādēts! - Jā. Labi. Atvainojos.
Liza, man ļoti patīk.
Tik mierpilnas.
Un, ja būs slinkums vest mazo ārā pastaigā,
varēsi teikt: "Paskaties debesīs, mazais! Mēs jau esam ārā."
Mazuļi ir stulbi.
Neticami - viņa domā, ka var pieņemt lēmumus par manu mazuli.
Jā. Tu zināji, kā būs, kad nolīgi brīnumaino aukli Lizu.
Es tev skaidri pateicu, ka būs darīšana ar izteiktu kontrolētāju.
Esmu briesmīga.
Es tikai... Man uz to jāatbild ārā.
Čau!
Kas tad tas bija?
Es nezinu.
Pēdējās dienās viņam ir slepenas telefona sarunas.
Tas ir tik dīvaini.
Parasti viņš runā ar ieslēgtu skaļruni
un liek visiem teikt "čau", vienalga, kas tur ir.
Tas dara mani traku.
Viņš aiz atriebības tevi krāpj.
- Ko? - Jā. Viena gada likums.
Tik ilgi viņš drīkst darīt to, ko izdarīji tu, neizjūtot sekas.
Liza!
Vecīt, tu viņu salauzi.
- Liza, es pajokoju. Tas bija joks. - Ei, nāc atpakaļ! Nāc atpakaļ!
Ei! Laižam! Mums jābrauc uz futbola spēli.
- Pareizi. Braucam! - Braucam!
- Lai notiek! - Braucam!
- Braucam!
Kas ar viņu ir?
Satrūkusies - domā, ka Dereks varbūt viņu krāpj.
Viena gada likums.
Tā gadās.
Vecīt, tāds tiešām ir?
Jā.
- Aiziet! Kurš ir starā? - Jā!
Es! Es starā. Tu starā?
- Kas ir futbols? - Es starā!
- Tu starā! - Pagaidiet mani!
Vai nu esam par agru, vai visiem futbols riebjas tikpat ļoti, cik man.
Ei! Es zinu, kā jautri pavadīt šo laiku.
Iedevu Braienam izskatīt tavu jauno testamentu.
Viņš teica, ka savstarpēji kļūt par labuma guvējiem mums ir sarežģītāk,
nekā domājam.
Mums jānokārto arī tā pilnvara.
Kad pienāks laiks izraut man štepseli,
esmu diezgan drošs, ka Mega noraustīsies, tāpēc...
- tu būsi īstā. - Nevaru sagaidīt.
- Ko nevari sagaidīt? - Kad man būs jāiemidzina Pols.
Forši. Pēc tam aiziesim pusdienās.
Bitīt matos!
Cik daudz skaistu seju!
Paldies jums visiem, ka atbraucāt. Es tikai gribu pateikt...
- Ne visi brīži ir piemēroti runai. - Šis ir.
Tev tik un tā vajadzēja to dzirdēt.
Klau, tas man nozīmē ļoti daudz, ka visi atbraucāt.
Nez vai Alise būtu tik stipra jauna sieviete, ja nebūtu jūsu.
Nebūtu.
- Gandrīz visu izdarījām mēs. - Tu - neko.
Velns parāvis! Es cenšos jums pateikties.
Lieliska runa, Džimbo. Apsēdies!
Ei! Alisei esot nogriezti mati.
Tu varētu parādīt, kura viņa ir.
Protams.
- Es tevi mīlu. - Šon!
Tu viņiem izstāstīji?
Tikai Šonam, mīļais.
Arī es tevi mīlu, vecīt.
Un visiem pārējiem. Atvaino, mīļais!
Ei! Sarauj, Alise! Aiziet!
Sarauj, Alise!
Tu neuzmundrini?
Viņa tikai stiepjas.
- Stiepies kā zvērs! - Ei!
- Nesaki "zvērs"! - Jā. Nesauc sievietes par zvēriem!
Sportā "zvērs" ir labi.
- Ja? Kļūda. - Kļūda.
Aiziet, Alise!
Pag! Kāpēc tur neesi tu?
Treneris teica, ka es būtu labāka kā līdzjutēja.
Nemuldi! Man tā teica visi mani treneri.
Tā. Aiziet, Alise!
Jā. Labi. Aiziet, aiziet!
Jā, lieliska piespēle.
Tā. Ei! Tā bija lieliska doma, Alise.
- Viņai patīk, ka palieku pozitīvs. - Es neesmu tu.
Ei, zirgaste! Kad Alise tev labi piespēlē, tad pabeidz! Jā, tu!
- Apžēliņ, Pol! - Ei, Pol! Mierīgāk!
Aiziet, Alise! Sarauj, meitēn!
- Sarauj, meitēn! - Tieši tā. Sarauj, Alise!
- Sarauj! Tu vari. - Jā. Jā, jā.
Bāc! Pārkāpums.
- Spēlējiet! - Nu, tiesnesi!
Kādu spēli tu vēro?
Izvelc sev galvu no pakaļas!
Ak kungs! Cik mēs esam foršas!
Aiziet, saulīt! Aiziet!
Tas nekas.
Ei! Jūs esat ārsts, ja? Man ir traki grūti koncentrēties.
Es tev Adderall neizrakstīšu.
Ei, neaiztiec manu meitiņu!
- Labi, tiesnesi. Paldies. - Jā! Beidzot.
Jauki un mierīgi, saulīt!
Pag! Ei, paklausieties!
Jums jādara tāpat kā man, ja?
Ja? Tā.
Vārti!
Sarauj!
- Tas bija vareni. - Arī tu spēlēji lieliski.
Paldies.
Alise, Alise!
Nu jau kļūst dīvaini.
Ei, Alise! Ir brītiņš?
- Protams. - Vai tā ir Veslijas trenere?
- Neskatieties! - Man pie kājas.
Es blenžu viņai virsū.
Alise Lērda.
- Vai gribat... - Pol,
man liekas - šī ir pilnīgi nepareiza pieeja šim brīdim.
Tātad, ja abi tiešām maināt savas pilnvaras,
es ieteiktu atjaunot arī veidlapas 401(k),
lai Džūlijai būtu tiesības uz tavu dzīvokli, un tas ir sarežģīti.
Vajag notāru un liecinieku, un sniega leoparda ūsu.
Kas man jāparaksta, lai tu beigtu runāt?
Ei! Jūs paši prasījāt, īgņa.
Ignorē viņu! Vienkārši... Nezinu. Tas liekas tik sarežģīti.
Ja nu jūs abi apprecētos?
Vai tas to lielā mērā neatrisinātu?
Zini, viņš nekļūdās.
Nu kura meitene gan nav sapņojusi apprecēties,
lai būtu jāaizpilda mazāk veidlapu?
Jā, tas to atrisinātu.
Vai tu tikko bildināji manu draudzeni manā vietā?
- Pol... - Nē, nē.
Pārāk brīnišķīgi. Nesasteidz!
Vainīgs.
Būs labi.
Nedomāju gan.
- Sveika, mīļā! - Sveiks!
Man ir jāatzīstas.
Vakar tas telefona zvans...
Pag! Es zināju.
Vai tā ir dāma no tavas kornhola līgas?
Vai tu drāz kornslampu?
Nē. Šērona ir aseksuāla.
Ja zini to, tu runā ar viņu daudz par daudz.
Klau, visi tie zvani...
Tas bija Metjū. Viņu atkal atlaida.
Un viņš gribēja, lai viņam palīdzu to paziņot tev.
Nu kāpēc viņš man vienkārši nepasaka?
Varbūt viņam liekas, ka dažreiz tu pret viņu esi paskarba.
Kad viņam bija pieci gadi un viņš noskrāpēja tev mašīnu,
tu salauzi viņa trīsriteņa zvaniņu.
- Aci pret aci. - Tieši tā.
Viņam liekas, ka ies gludāk, ja vispirms es tevi mazliet atmaidzināšu.
Starp citu, tavs dibens tajās biksēs ir satriecošs.
Turpini!
Viņam jāpārceļas atpakaļ.
- Atkal? - Jā.
Kad tas bērns vienreiz savāksies?
Es zinu. Mīļā, viņam iet grūti. Ko citu varam darīt?
Kad viņš grib pārcelties?
Pirms kādām sešām stundām.
Sveika, mamm!
- Tavs dibens ir satriecošs tajās... - Par dibenu tev nav jāizsakās.
Nu labi. Panāc! Apskausimies!
Bet tu drīksti turpināt.
Kas par kukulīšiem!
Labrīt!
Nē. Laiks savārīto izstrēbt. Gribu to redzēt.
Klau! Pol, atvaino, ka bildināju tavu draudzeni.
Un esmu gatavs jebkādam sodam, ko uzskatīsi par pareizu:
biroja tīrīšanai, nerunāšanai ar mani,
pat nelielam pērienam, ja tava paaudze vēl lietas risina tā.
Tev nekas nedraud.
Fū! Mazliet ieper!
Izrādās, ka apprecēšanās atrisina gandrīz visas mūsu problēmas,
tāpēc nedēļas beigās mēs aiziesim pie miertiesneša.
Kad mums jautās, vai ņemam viens otru par vīru un sievu,
Džūlija teiks: "Laikam jau."
Un es teikšu: "Kāpēc ne?" Nieks vien.
Jā. Atvaino, Pol!
Es teikšu milzu "nē" tam bezkāzu kāzu pasākumam.
Labi. Man nekas nedraud, un te kļūst bīstami.
Tāpēc paķeršu brokastis un aiziešu kā uzvarētājs.
Nu taču! Tu zini, ka tevi un Džūliju mīlu.
Ļauj man kaut ko sarīkot!
Ne sūda!
Pol! Kāzas nav tiem, kuri precas.
Tās ir vecākiem, vecvecākiem un tā tālāk.
Un tavā gadījumā viņi visi ir beigti, tāpēc šīs kāzas,
ja tā tiešām padomā, ir domātas man.
- Arī Džūlija neko negrib. - Es viņai jau zvanu.
- Nedari tā! - Es daru.
Ar mani viņa grib runāt vienmēr.
Sveika, Gabij! Tavs zvans ir īsta bauda.
Bauda.
Nu esmu tik satraukta, ka aizmirsu, kāpēc zvanīju.
Tā, savaldies!
Tu zini, ko ar mani dari.
Esmu te.
Nu, ko tu teiktu,
ja es sarīkotu sīksīciņas bezkāzu kāzas?
Bez mācītāja - viņi ir superbaisi. Pašapkalpošanās vīna bārs.
Apģērbs - melna kaklasaite aizliegta.
Un tu kopā ar mani izvēlēsies skaistu kleitu,
kas atklāj tos burvīgos, izteiksmīgos eņģeļa spārnus, kurus tu sauc par rokām.
Tā. Iedod telefonu Polam, lūdzu!
Tev tiešām ir izteiksmīgas eņģeļa rokas.
Paldies. Kā lai to apturam?
Domāju - mums viņa jāiemidzina.
Nu taču, Pol! Tu zini, ka pēdējā laikā esmu mazliet apjukusi.
Man to vajag.
Esmu tikai meitene, kas stāv puiša priekšā un lūdz viņu apprecēt citu meiteni.
Atkārtoju: ne sūda!
- Jā, labi. - Jā! Ak dievs, jā!
- Nolādēts! - Tu nenožēlosi, seksīgā.
- Jā. Atā! - Labi, atā! Atā!
Es tam nepiekrītu.
Trenere drīz būs klāt, bet tas nekas.
Zināt, kāpēc?
Tāpēc, ka mēs esam gatavi. Māja ir tīra.
Es izmētāju dažas futbola bumbas, lai radītu gaisotni.
Tad uz vienas paklupu. Tāpēc kliboju. Tad visas novācu,
jo tas bija smieklīgi. Kā ar uzkodām? Esam gatavi?
Ja hors d'oeuvres varētu tikt Veslijā, šī siera plate tur iestātos bez maksas.
Zinu, ka tas ir priekšlaicīgi, bet es jau iztēlojos sevi Konektikutā.
Nu kas ir austrumkrasta Alise?
Kā viņa vispār ģērbjas?
Pajautāju Lizai, un viņa tikai teica, ka viņai piestāv bītlenes.
Esmu satraukta. Ja nu uzvedīšos kā tētis?
Izturēsies dīvaini un nespēsi aizvērties?
- Tieši tā. - Nuja.
Ja sāk iet šķērsām, izspēlē mirušās mammas kārti!
Nu, kad pasaki, ka mamma nomira, un cilvēki izdara visu, ko gribi.
Es tā vairs nedaru.
Ko, lūdzu?
Pirms divām nedēļām teātra stundā tu atteicies būvēt dekorācijas,
sakot, ka koka smarža tev atgādina par zārkiem.
Atzīšu - tas mainījās nesen.
Kāds man norādīja, ka, iespējams, es to izmantoju kā kruķi,
tāpēc viss.
Esmu lepns par tevi, jo...
Vai mani tagad neiespringstot aplaupa?
Metjū atkal tika atlaists, tāpēc ir mājās.
- Bet viņš nav mājās. - Mamma teica, ka drīkst.
Liza!
Šon, Metjū. Metjū, Šons.
Tev ļoti garšo siers?
Jā.
Nekādā gadījumā.
Nu taču! Te vairs nav, ko ēst.
Viņš tikai ēd un ēd. Viņš ir kā Pakmens.
Tā nav mana problēma.
Kad Tija nomira, es tavu bērnu baroju gadu.
Liza izspēlēja mūsu mirušās mammas kārti?
Un izspēlēja labi.
Jā, tev nomira sieva.
Stulbi.
Jā. Tev laiks iet.
Nē.
Ārprāts! Tā ir viņa.
- Viņa. - Trūkst elpas.
- Man trūkst elpas. - Uzreiz svīstu.
Es arī.
Es atvēršu durvis. Džimij, atvadies!
Ko? Man jāiet prom?
Žēl. Es iemācījos pārsteidzošus faktus par futbolu.
Vai zināji, ka Pelē pirmais reklamēja viagru?
Vai zināji, ka tas ir pretīgi?
Tā. Ja gribi dot man vēl pēdējo padomu, šī ir tava iespēja.
- Gatava? - Jā.
Kad sarokosies, skaties, lai tava roka ir stingra, bet ne pārāk stingra.
Lai ko viņa izvēlēsies no tās nolāpītās siera plates,
saki: "Laba izvēle."
Pats galvenais -
esi tu pati!
Tu esi labākā.
Labdien!
- Sveiki! - Džeimss Lērds.
Dedzīgs meitas tētis.
Stingrs, bet ne pārāk stingrs. Laba izvēle.
Megija Bohena. Jums ir iespaidīga meita.
Paldies.
Neesmu viņas bioloģiskais tēvs. Viņas mātei bija dēka ar Deividu Bekhemu.
Un mēs ejam.
Es zinu, Šon. Biju klāt, kad tas notika.
Tā tiešām ir, kā mēdz sacīt, - tu burtiski mirdzi.
Paldies. Man ļoti pūšas vēders, tāpēc es svīstu.
Lai vai kā tas notiek, izskaties labi.
Nu, ko tu domā par bērnistabu?
Tev viss ir labi. Turies man pie rokas!
Te ir tik burvīga gaisma.
Un gultiņa ir perfekta.
Vienīgais, par ko neesmu droša, ir tās tapetes.
Kad biju maza, vienmēr gribēju uz sienas Vinniju Pūku,
bet mamma atļāva tikai Bībeles tēlus.
Skaistus eņģeļus?
Kainu, kas nogalina Ābelu.
Tas ir šausminoši.
Es biju diezgan vientuļš bērns.
Pirmā grāmata, ko izlasīju, bija "Vinnijs Pūks",
un viņam bija visi tie draugi un...
Es atvainojos. Ceru - neatļaujos par daudz.
- It nemaz. Viss kārtībā. - Nē.
Viss kārtībā. Vinnijs Pūks ir lieliska doma.
- Vinnijs Pūks var atsūkāt man daiktu. - Liza, nē! Vinnijs to nedara.
Nu, tas tikai vispirms jāiemērc medū.
Vinnijam medus garšo.
Tā. Vienkārši atzīsti!
Tu esi sīkumaina, jo Eivai nepatika tavas idejas,
un nu tu pieminēsi ļaunu mūžam.
Gluži kā vārna.
Neesmu droša, ka tas man patīk.
Labi. Jā, esmu sīkumaina. Un jā - es mēdzu pieminēt ļaunu.
- Un jā - mūžam. - Taisnība.
Bet runa ir par robežām, Braien. Jūs adoptēsiet mazuli.
Vai esat ar Eivu apsprieduši, cik gribat, lai viņa iesaistās?
Vai tiešām tu jautā, vai esam noskaidrojuši kaut ko tik svarīgu,
kad dzemdību datums ir tik tuvu?
Protams, nē, Liza!
Visi ir klāt. Ejiet apsēsties!
- Braien, tavs laiks beidzies. - Vareni.
- Sveika! - Sveiki!
Pol, Džūlija! Paldies, ka atbraucāt.
Kāpēc mēs esam te?
Tāpēc, lai es jums varētu pastāstīt par kādu filmu, kura uzņemta 2001. gadā
un kurā Dženifera Lopesas kundze iedvesmoja veselu paaudzi,
parādot: ja esi smuka un tev ir zelta sirds,
vari izplānot vislabākās kāzas, pat ja ir maz laika
un gribas nokniebties ar līgavaini. Sveiciens Džūlijai!
Vārdu sakot, dažas nākamās dienas es būšu jūsu sasodītā kāzu plānotāja.
- Jā! - Esi Džīlo.
- Jā. - Es nesaprotu.
Tā filma man patīk, bet kāpēc mums vajag kāzu plānotāju?
Pag! Tev patīk tā filma?
Ei, koncentrējieties! Lūdzu!
Jo kāzas ar joni tuvojas, ja?
Tās notiks šīs mājas priekšā,
jo jaukā, burvīgā Liza ir laipni piekritusi tās uzņemt.
Manam psihoterapeitam - jebko.
Es runāju ar tevi vienu reizi uz sola.
Negribu tikt saistīts ne ar ko no tā.
Konfidencialitāte. Vainīga.
Un, Pol, Džūlija! Zinu - runājām, ka negribat neko lielu,
bet ar to nu ir cauri. Ja? Pasākums aug, kļūst jautrāks.
- Būs ēdiens... - Ēdiens!
- ...dejas... - Dejas!
- ...pilna pakaļa ar lampiņām. - Pakaļa.
Man jau likās, ka tev patiks, Brai.
- Šis nenotiek. - Šis notiek, Pol.
Pats vainīgs, ka pielaidi mani klāt.
Lai nu kā, pārejam pie paplašinātā viesu saraksta.
Vakar es runāju ar Megu. Viņa un Deivs atlidos šurp.
- Deivs! - Zinu.
Viņa gan teica, ka nav pārlaimīga,
par tēva saderināšanos uzzinot no manis, tāpēc es viņai piezvanītu.
Tālāk: tāpēc, ka mums ir maz laika,
un tāpēc, ka viņš burtiski raudātu, ja tas nebūtu viņš,
ceremonijas vadītājs būs Džimijs.
Jā!
Tā tev vajag!
- Es par to sapņoju. - Apsēdies!
Tā, lieliski.
Atvainojiet! Esmu mierīgs.
Man ir labākais pirmais joks.
Es jums nestāstīšu. Pataupīšu kāzām.
Apžēliņ!
Nomierinies, Pol! Tev tikai ir jāierodas.
Nezinu, kā vēl tev varu to atvieglot.
- Labi. - Un, Džimij,
kad mēs ar burvīgo izvēlēsimies krāsu paleti,
tev būs jāaizved Pols nopirkt pieskaņotu kaklasaiti un kabatlakatu.
Tātad jāierodas divreiz.
Vispār, Pol, jāierodas trīsreiz. Tev jāierodas veikalā,
tev jāierodas uz tavām sasodītajām kāzām
un jāierodas ar labāku attieksmi.
Nāc, karalien! Gribu ar tevi ko pārrunāt.
Vispār ar tevi jūtos drošāk, kad ir kāds liecinieks.
Ak gribi, lai kāds vēro? Man patīk.
Es tikai...
Tā bija lieliska spēle.
Skatītāji bija tik trokšņaini, īpaši tas vecākais kungs.
Jā. Tas bija mans nīgrais psihoterapeits opis.
Un tā krāsainā dāma ir mana varone krustmāte.
Un vēl tur bija Braiens, mans krusttēvs gejs, un Šons.
Vēl kāds.
Un tā, kas saraudināja vārtsardzi, ir mana kaimiņu māte.
- Jā. - Nu, tas ir lieliski. Zini...
Un pabrīdinu - es nevaru galvot, ko tie cilvēki izdarīs,
ja nepaņemsiet mani komandā.
Tev ir paveicies, ka ir tik liela un biedējoši lojāla atbalsta grupa.
Jā.
Tā tiešām ir.
Tātad tā.
Mūsu komanda ir spēcīga aizsardzībā,
tāpēc gribam to papildināt ar tādām uzbrucējām kā tu.
Īsumā pastāstīšu...
- Bija prieks jūs satikt, trenere. - Tevi arī, Alise. Žēl, ka nesanāca.
Ei! Jūs pieļaujat lielu kļūdu.
Viņa ir lieliska.
Jums mani nav jāpārliecina. Viņa noraidīja mani.
Šon, tie jānes iekšā.
Paldies, ka atbrauci šurp.
Mēs visi palīdzam sagatavot mūsu drauga pēkšņās kāzas.
Cik laipni! Oho, pat Braiens?
Jā, Stjuart, maitasgabals tāds.
Es protu būt laipns, tikai ar to nešķiežos.
Čau, Stjuart! Esmu Gabija.
Čau! Domāju - mēs...
Pļāpām nav laika. Dzirdēju, ka proti ietīt galda piederumus salvetē
un apsiet ar lenti. Aiziet!
Šī varētu būt pirmā reize, kad man iepatīkas sieviete.
Cik labi, ka esi klāt.
Nē, Liza. Šī tikšanās nav domāta tev. Čiepa, tev domātas lampiņas, ja?
Vispār visiem nāktu par labu,
ja tu iekšā iekārtotu bāru.
Es gribu palikt ārā un kārt lampiņas.
Nē! Tu gribi palikt ārā un maisīties viņu lietās.
Varu abus.
Nē. Tu nāksi man līdzi. Nāc!
Paklau! Jums jāizdomā, ko iesākt ar Eivu, tūlīt pat.
Jūsu uzbāzīgajai draudzenei taisnība.
Kaut tu būtu mums to pateicis!
Domāju, ka pirms divām nedēļām saņēmāt manu īsziņu:
"Jums jāizdomā, ko iesākt ar Eivu."
Varbūt varēji atgādināt? Mazliet papūlēties? Kā būtu ar to?
Pašlaik es svešiem cilvēkiem tinu galda piederumus.
Bet ne mums, Stjuart.
Klau, robežas ir jānosaka jums.
Piemēram, jūs varētu izveidot sistēmu, ka viņa regulāri ciemojas reizi gadā.
Kā Santaklauss? Ar to mēs nevaram sacensties.
Labi. Vai reizi mēnesī - kā maksājums par mašīnu.
Tas mazāk apdraudēs tavu trauslo ego.
Jebkurā gadījumā ieguvums ir vēl viens mīlošs pieaugušais jūsu bērna dzīvē.
Nu, tas varētu būt jauki.
Jā, ja īsta elle tev šķiet jauka.
Ak vai!
Esmu atpakaļ. Viņa novērsa no manis uzmanību.
Paklau! Kad piedzima Metjū, man ieslēdzās tāds mātes instinkts,
ka tad, kad medmāsa atnāca viņu novannot,
es mežonīgi metos viņai virsū. Sakodu, sajutu asinis.
Ak dievs!
Doma tāda: Eivai būs ļoti grūti šo bērniņu atlaist.
Un, ja jūs atvērsiet durvis kaut spraudziņā,
viņa jūsu dzīvē būs uz palikšanu.
Nav viena pareizā veida, kā to darīt.
Stjuart, vai tu esi tēvs?
- Nē. - Tad tev ir pārāk daudz viedokļu.
Dzirdēju, ka tu būšot auklīte.
Šim bērniņam gan ir paveicies.
Liekas - es no tā izvairījos tāpēc, ka, pasakot, ko tiešām gribu,
es izklausīšos savtīgs. Bet es tāds nemaz neesmu.
- Es zinu. - Bet tiešām -
es labprāt aizsūtīšu viņai foto un vēstuli reizi gadā,
bet es negribu, lai Eiva iesaistās.
Šī ir mūsu ģimene.
Izklausās, ka tas tev tiešām ir svarīgi.
Jā, ir.
Gribam būt tikai mēs divi.
Mēs trīs.
Jāaizbrauc viņai to pateikt.
- Padodiet ziņu, kā ies. - Labi.
Labi.
Pašam patīk?
Nē.
Varu kā palīdzēt?
Vai jums ir ierocis?
Tā, tikai mieru, Pol!
Sveiki! Mēs, lūdzu, meklējam kaklasaiti un kabatlakatu šajā krāsā.
Kabatlakats man patīk.
Ar to uzvalks cilvēkiem it kā piemiedz.
Ko jūs abi te darāt?
Mums ir labs stils.
Džimijs ģērbjas kā Rodžersa kungs.
Atvaino! Tā teica Gabija.
Rodžersa kungs?
- Es sarkstu. - Freds Rodžerss ir seksīgs.
Starp citu, manas vecāsmātes māsa pavadīja ar Rodžersa kungu jautru nedēļas nogali.
Teica, ka tā esot bijusi ļoti laba diena apkaimē.
Tātad "apkaime" bija viņas vagīna?
- Jā, Pol. - Varēja būt dibens.
- Ko tu neteiksi! - Tas drīzāk ir tumša šķērsiela.
Varbūt jūs varētu iet apskatīt pārējo veikalu.
- Jā. Sākšu no šejienes. - Jā. Mēs...
Nolādēts!
Palīdzēšu.
Piekāst Pārkinsonu!
Jā. Piekāst Pārkinsonu!
Ei! Kad es jūs laulāšu, vai ir kas tāds, ko gribi, lai pasaku?
Varu runāt stundām, bet zinu - tev nepatiktu,
tāpēc domāju iekļauties desmit divdesmit minūtēs.
Tev ir viens teikums.
Un pacenties, lai tas nav pārāk asarains.
Tad varbūt pacenties iztikt bez tik skaista mīlasstāsta.
Džimij! Kad precēsies tu, kā es tevi spīdzināšu!
Es nekad vairs neprecēšos.
"Nekad" ir ilgs laiks, puika.
Es savu otru pusīti jau atradu.
Mums piedzima skaista meita. Ko vēl es varu gribēt?
Tā kā Alise dosies uz koledžu, esmu daudz domājis par dzīvi vienatnē.
Man ir lieliski draugi, man ir darbs, ko es mīlu.
Tā ir laba dzīve.
Turklāt kāds mans paziņa lielāko dzīves daļu pavadīja viens.
Šķita, ka viņam tas patīk.
- Kurš tas ir? - Tu, mūdzi.
Jā.
Ei! Neviens gan neprasīja...
bet te nav siksnu.
- Tā ir neizmantota iespēja. - Jā.
Viņi palaiž vējā naudu, vai ne?
Un pārdevējs teica, ka viņiem nav kabatlakatu
- tajā krāsā, ko gribam. - Nu...
Bet viņu otrā veikalā tie ir.
Es nekad neeju uz otru veikalu.
Neticami, ka viņa mani nepieņēma.
Nu, viņa to nožēlos.
Varu uzrakstīt savam brālēnam Šeimesam. Viņš viņai sados.
Atradu viņu caur 23 and Me, un viņš ir īsts psihopāts.
Ar to varbūt iepauzē!
Zini, stulbi, bet varu studēt arī kādā koledžā tepat.
Ko tu dari? Es runāju ar treneri. Tu atraidīji viņu.
Tu man sameloji?
Nē, es tev nemeloju. Es trenējos, pirms melošu tētim.
Tad simtprocentīgi piedodu. Lepojos ar tevi. Ar taviem meliem.
Es nesaprotu. Tu to gribēji.
Runājot ar viņu, sapratu, cik ļoti jūs mani atbalstāt.
Vienmēr. Varbūt es neesmu gatava to atstāt. Šo drošības sajūtu.
Tu saproti. Tu joprojām dzīvo pagalmā.
Es nedzīvoju pagalmā.
Tur ir mājiņa.
- Vai vari, lūdzu, tētim neteikt? - Alise, nezinu.
Šon, lūdzu! Man nomira mamma.
Atvaino! Es to vairs nedaru.
Lūdzu!
Nu labi. Es neko neteikšu.
Ceru, ka nemelo, jo sūdzmaņus Šeimess necieš visvairāk.
Izņemot karalisko ģimeni. Viņš ir superpolitisks.
Žēl, ka tava vecmeitas ballīte bija tikai kleitas pielaikošana
un to čaļu uzskaitīšana, ar kuriem esi kniebusies.
- Iespaidīgs skaitlis, starp citu. - Paldies. Septiņdesmitajos bija jautri.
Es pat nepaspēju izstāstīt,
kā biju vecmeitas ballītē, kur striptīzu rādīja draudzenes dēls.
Vajadzēja justies savādi, bet mani tas tiešām aizrāva.
Viņš visu laiku skatījās man acīs.
Šķiet - tomēr izstāstīji to stāstu.
Es joprojām domāju par to puisi. Es to izmantoju, ja saprotat, ko domāju.
Man nav iebildumu, ka mana ballīte ir galā.
Džimijs aizbrauca mājās.
Un jūsu otras puses, kuru vārdus nespēju atcerēties, devās uz siksnu veikalu.
Tu zini, kā viņus sauc.
Patiešām nezinu.
Pasaki, kā viņus sauc!
Kur ir tava kaklasaite un kabatlakats?
Nu taču, vecīt!
Kam tas vajadzīgs?
Mēs esam Lizas mājā, nevis Kopakabanā.
Tas ir pilnīgi lieki.
- Pol... - Nē, nē. Viņam taisnība.
Mēs varam aiziet uz tiesasnamu un tad vienkārši...
nezinu - visi te apēst picu vai ko. Būtu daudz mazāka ņemšanās.
Tieši tā. Paldies.
Gaidīšu tevi mašīnā.
Viņa pateica tieši to, ko gribēju, lai pasaka,
bet es jutu - kaut kas tur apakšā nav labi.
Kas tev, ellē, lēcies? Dusmojies, ka jānopērk šlipse un mutauts?
Tu tur nebiji. Džimijs seksualizēja Rodžersa kungu.
Un tie Dereki nespēja aizvērties.
Zināju, ka zini, kā viņus sauc.
Klau, zinu, ka esmu pārņēmusies ar tavām kāzām,
un, kaut arī man patīk dejot līnijdejas kopā ar baltajiem,
vai tiešām domā, ka tas viss ir manis dēļ?
- Vai esi tik stulbs? - Tiešām?
Domā - es to darītu, ja neredzētu, ka Džūlija to grib?
- Tiešām? - Klau,
dažreiz pēdējo vārdu ļauj pateikt man!
Atvaino! Aizrāvos.
Tās ir blēņas.
Džūlijai ir vienalga.
Viņas mašīna ir prom.
Nevar būt!
Labi. Drīksti pateikt.
Nu nevar būt!
Viņa teica, ka neiederos viņu komandā.
Viņa atnāk uz mūsu māju un mani atraida.
Manis pēc. Zini ko? Man vienalga.
Ei, lai tā Veslija iet galīgi!
Panāc!
Viņa melo. Tieši Alise trenerei pateica nē.
Šon! Tu apsolīji viņam neteikt.
Tāpēc, ka nedomāju, ka viņš būs tik dumjš un tev noticēs.
Kāds koledžas treneris lido pāri visai valstij, lai kādu atraidītu?
Laipns un cieņpilns.
- Es ne... Kas notiek? - Negribu par to runāt.
Viņa iedomājās, cik ļoti pēc mums ilgosies, un pārbijās.
Vai tu, lūdzu, neietu atpakaļ uz savu baseina māju?
Ei, pagaidi! Šons var palikt. Viņš ir daļa no šīs ģimenes.
Jauki.
Ei!
Man tikai liekas, ka vēl neesmu gatava aizbraukt.
Zinu, ka neesmu gatava atstāt tevi.
To es saprotu.
Nebūt gatavam ir normāli.
Ja tev vajag vairāk laika,
vari dzīvot mājās un studēt kaut kur tuvumā.
Paldies, tēt.
Tas ir sviests, Džimij. Lielāks sviests nekā viņas sviests.
Tu zini, ka viņa to var, tikai negribi, lai viņa aizbrauc.
Nolādēts! Tikko uzņēmu tevi ģimenē.
No šī brīža tu vairs neesi ģimenē. Atpakaļ uz baseina māju!
Neticami, ka Polam bija taisnība un viņa Lauka teorija ir īsta.
Nu man viņam jutekliski jāpiemiedz ar aci.
Par ko tu runā?
Jūs abi baidāties iet tālāk, bet zināt, ka vajadzētu.
Velns! Tas jādara mums visiem.
Brūkam viņam virsū? Man liekas - jābrūk virsū.
Es ļoti gribētu, bet viņam taisnība.
Un tas ir ļoti kaitinoši.
Tu tiksi galā, ja aizbrauksi uz koledžu.
Pēc visa, ko esam pārcietuši, tas būs nieks.
Daudzējādā ziņā tu jau dzīvoji viena.
Esmu tevi tam sagatavojis.
Varbūt tāds bija mans plāns.
Nē. Bet labs mēģinājums.
Tie cilvēki, kurus baidies pamest, tepat vien būs...
Vācies prom no šejienes, Metjū!
Ak te tu esi!
Atvaino! Nāc, puis! Mums mājās ir, ko ēst.
Uz mani tikko sakliedza, kad mājās ēdu.
Nu, jā. Tā bija kāzu torte.
Ienāciet! Jūtieties kā mājās!
- Lūdzu, sēdieties! - Labi. Jā.
Abi esat tik glīti. Man patīk, kā izskatāties.
Paldies.
Kāpēc atbraucāt?
Pēc 45 minūtēm mēs brauksim vai nebrauksim uz kāzām.
Turam īkšķi, lai tas notiktu vai nenotiktu superdramatiskā veidā.
Tas ir jautri.
Mana mamma ar tēti nekad nekur negāja kopā.
Vai esat redzējuši pārus, kur ir skaidrs, ka viņiem nevajadzētu būt precētiem,
bet viņi paliek kopā līdz galam, jo šķirties ir grēks?
Labi. Atkal runājam par Dieva lietām.
Atvainojos. Jūs droši vien neatbraucāt klausīties par manu bērnību.
Nē.
Tad par ko jūs gribējāt runāt?
Neveikli. Dažreiz man tā sanāk.
- Arī man. - Viņam arī.
Vienkārši jūsu ģimene ir tik īpaša.
Un man veicas, ka varu būt kaut maza daļiņa no tās.
Tiešām esmu par jums pateicīga.
Atvainojiet! Vairs nepārtraukšu. Jūsu kārta.
Nu, kā gāja?
Zini...
Nolažoju. Pēc viena teikuma jau prasīju, lai atlikušo mūžu viņa pavada ar mums.
Nē!
Viņa teica, ka izskatos glīts!
Un ar viņas ģimeni bija bēdīgi. Un viņai patika, kā izskatos.
Un es nekad neesmu bijis drošs par šo žaketi.
Ir skaidrs, ka viņai ir slikta gaume, kā uzzinājām no Vinnija Pūka fiasko.
Es zinu, ko teiksi.
Ka esmu vājš un neesmu šo bērniņu pelnījis.
Vienkārši Eiva ir tik...
vientuļa. Saproti?
Tu...
esi vājš vīrietis.
Zinu. Es salaidu dēlī.
Un es būtu izdarījusi tāpat.
Tiešām?
Stulbi, ka esam tik labi cilvēki.
Tā ir, vai ne?
Vēl ne, problēmu dzērāji!
No kurienes tu uzradies?
Ko? Esi galīgi traks? Es teicu - nekādus mīkstos sierus.
Kur tu dabūji rāciju?
Ar ko tu runā?
Klau, izredzes, ka mūsu goda viesi ieradīsies, ir 50:50.
Bet kāzas mums būs jebkurā gadījumā.
Liza, es apprecēšu tevi, ja vajadzēs.
Nu, tagad es ceru, ka Pols un Džūlija neatbrauks.
Es zinu. Mēs visi zinām.
To nedzer! Tā ir man. Ņem šo mazo!
Tu ģērbsies šādi?
Man rodas sajūta, ka tu to negribi.
Ei!
Man likās, ka šis viss mums nav svarīgi.
Man nav. Man nebija...
Bet tad es pielaikoju to kleitu, un tā bija skaista.
Turklāt manā 15 minūšu vecmeitas ballītē
nebija tikai stāsts par visiem puišiem, ar kuriem esmu bijusi.
Ko, lūdzu?
Es viņām izstāstīju, kā iepazināmies, un par mūsu pirmo randiņu itāļu restorānā,
un ka mēs nezinājām, ka tas ir arī karaokes bārs,
un kā tu norunāji dziesmu "Total Eclipse of the Heart".
Un viņas tikai "uh" un "ah", un es vienkārši...
Es aizrāvos. Un es... Ak dievs! Es vienkārši...
Es jūtos kā muļķe.
Nē. Ne jau tu esi muļķe.
Es sev apsolīju, ka sākšu dzīvot ar pilnu krūti, un...
Bet diemžēl...
visvairāk dzīvē man patīk...
būt kretīnam.
Tas tev padodas.
Es to nebeidzu. Nespēju izbeigt.
Man vajadzēja aptvert,
kas mums te ir.
Tu. Es.
Tas ir svinēšanas vērts.
Zini, var gadīties, ka nākamos 50 gadus mēs pavadām kopā.
Ko? Tikai?
Nu, tad tu droši vien nomirsi un es satikšu kādu citu.
Es kaut ko aizmirsu.
Vai tu ar mani precēsies...
pēc 15 minūtēm?
Jā.
- Jā? - Jā.
Tātad piespiedu laulības? Džūlija stāvoklī?
Zināju, ka nevajag tevi ielūgt.
Mana kāzu dāvana tētim: es nepaņēmu līdzi savu vīru Deivu.
Tas nav naudā izmērāms.
Tas man nozīmē daudz, ka atbrauci.
Protams, ka atbraucu. Tev vajadzētu precēties katru nedēļu.
Gribu pavadīt ar tevi, cik daudz laika vien var.
Runā īsi, ja?
Labi. Ja gribi... Arī mēs varam apkampties un sabučoties.
Sen neesmu bijusi uz kāzām viena pati.
- Jā. - Diezgan jauki.
Man nav te jābūt precētai mammai.
Es varētu iedzert par daudz. Varētu uzlūgt svešinieku uz deju.
Varētu pat ar kādu flirtējoši patērzēt.
Vai gribi izmēģināt?
Labi.
Ei! Mans tētuks ir līgavainis.
Kāds ir tavs tētuks?
Tas bija... Zini, tas bija labi.
- Tu iesildīsies. - A-ha.
Varbūt tik bieži nesaki "tētuks".
- Ķeršos pie dzeršanas. - Labi.
- Lai veicas! - Jā. Nē, es saprotu.
Jā, es saprotu, ka varēja šķist, ka neesmu pārliecināta.
Tā ir Veslijas trenere. Es visu salaidu dēlī.
Mirušās mammas kārts. Pašu pēdējo reizi.
Izspēlē spēcīgi!
Lieta tāda...
es tā satraucos par aizbraukšanu tāpēc, ka nesen nomira mana mamma.
Vairāk!
Jā. Esmu izsista no sliedēm, kopš zaudējām mammuci.
Mammuci?
Cik jūs esat laipna!
Jūs to nenožēlosiet.
Liels paldies. Nevaru sagaidīt. Paldies.
Es braukšu uz Vesliju!
Nu tā! Šis pasākums tūlīt sāksies.
Tāpēc, lūdzu, ieņemiet vietas!
Tev patīk satriecošas runas?
Nu tad sākam! Vai tu neapsēdīsies?
Es tevi izdošu pie sievas. Tavs tētis tā arī neatnāca.
Man vienmēr bijis prieks, ka viņš ir miris, bet nu esmu vēl priecīgāks.
- Ko tu dari? - Neko. Tikai kukainis.
Nu perfekti!
Ej iekšā!
Mīlu.
Lūdzu, visi sēdieties!
Es būtu nolaidīgs, ja tagad nepieminētu, ka šajā laikā
visā mūsu brīnišķīgajā valstī
- melones ir spiestas... - Melones?
...rīkot gigantiskas kāzas kopā ar draugiem un ģimenes locekļiem.
Tām nav kāju - tās nevar aizbēgt.
Ak dievs!
Tu ielaidi to vīrieti sevī.
Jā, ar to es nelepojos.
Esmu tepat blakus.
Gribu pateikties visiem par ierašanos, protams, un nu...
Nē. Tu jau izstāstīji savu meloņu joku, ko mēs visi izjutām kā vardarbību.
Jā.
Tas bija tavs viens teikums.
Nē, Pol! Tas bija sveiciens, nevis teikums.
Lai cilvēks pasaka savu teikumu!
Viņam to vajag.
Tēt, neesi ķēms!
Ļauj viņam pateikt!
- Lai runā! - Es nebaidos ne no viena no jums.
- Nu tā. Zini ko? Paklausies! - Tas ir... Nē.
Izdari to manis dēļ, ja?
Labi.
- Runā! - Labi.
Šodien mēs esam te, lai apsveiktu Polu un Džūliju,
kuri ir dzīvs piemērs tam, ka mīlestību var atrast neiedomājamā laikā
un neiedomājamā vietā.
Komats.
Un viņu gadījumā
tas bija auksts un sterils ārsta kabinets,
kur viņi pirmo reizi ieskatījās otram acīs pāri Džūlijas stetoskopam.
Komats. Un par spīti daudziem šķēršļiem,
ieskaitot medicīnas ētikas kodeksu,
viņi izveidoja tik dziļu un spēcīgu saikni,
ka tai izdevās sagraut kāda vientulības cietokšņa mūrus
reizi par visām reizēm.
Semikols.
Tātad, Pol un Džūlija,
liels paldies, ka dalāt ar mums visiem šo mirkli un jūsu mīlestību,
jo ikvienam no mums ir ļoti paveicies, ka drīkstam sniegt mīlestību arī jums.
Punkts.
Pie kājas! Izsaukuma zīme.
Un nu...
Jā. Aizmirsu. Atvaino!
Un nu, pamatojoties uz pilnvarām, ko man piešķīris Kalifornijas štats,
es pasludinu jūs...
Jūs to vienkārši darāt? Nu labi. Esat salaulāti.
Vari turpināt viņu skūpstīt labi dziļi.
Jā!
Jā.
- Jā. - Bravo!
Ei, vecīt! Esmu tev parādā.
Es teicu.
Tātad tu saki, ka gadu varu skūpstīt, ko vien gribu?
Es tev to galīgi nesaku.
To tev saku es.
Es zinu, kuru izvēlos.
Nu gan! Ja es drīkstētu krāpt, izvēlētos Pedro Paskālu
un savu dzīvesbiedru.
- Šis ir vienreizīgi, mīļā. - Tiešām?
Jā, neticami, ka to nostrādāji.
Es tevi mīlu.
Ak dievs! Tu to izdarīji - pateici normāli.
- Forši. - Jā.
Nu ilgojos pēc tā dīvainā.
Es varu pateikt dīvaini. Varu atdarināt balsis. Varu kā Smīgols.
Pasaki tā!
Es tevi mīlu, mans dārgums!
Zini, arī tev tā varētu būt.
Man jau bija, Pol.
Man paveicās, ka tā bija gandrīz 20 gadus.
Tāpēc...
Neesmu drošs, vai izdosies to pārspēt.
Mirušās sievas kārts.
Pieņemu - tieši tu pateici, lai Alise beidz to izmantot.
Bailīgi, vai ne? Domāt, ka tev cilvēkiem jāatveras.
Izdari man pakalpojumu!
Neesi kā es!
Negaidi tik ilgi, cik es.
Ei, tētuk!
Gribi padejot?
Domāju - joprojām par daudz "tētuka".
Labi, tētuk! Ejam, tētuk!
Pie velna!
Džerij! Ko tu te dari?
Ei, pārāk nesapriecājies! Man vienkārši garšo torte.
- Ei, brašuli! - Čau!
Ar ko tu runā?
- Ar Džeriju. - Ar ko?
Ar Džeriju.
Tu viņu neredzi, ja?
Ak!
Jā.
Tulkojusi Inguna Puķīte