Ar matai ten žmogų?
Taip. Ten ji.
Gerai.
Manau, tave gali vėliau apiplėšti.
Ačiū už maistą, vaike. Iki pasimatymo.
Polai, neturėjome progos pakalbėti apie tai, kaip jautiesi.
O kaip manai? Sėdžiu namie apimtas haliucinacijų.
Vakar jis įgnybo mano draugei Andželai, tikrindamas, ar ji tikra.
Buvo tikra.
Akivaizdu, kad joks vyras nelietė jos ilgą laiką.
Sunku patikėti, kad šlapimo takų infekcija gali tai sukelti.
Taip, sergant Parkinsonu,
vidaus organų infekcija kūnui gali sukelti rimtą stresą,
nuo kurio pasitaiko keistų dalykų.
Bent jau gali pailsėti kurį laiką.
Nenoriu ilsėtis. Savo darbą myliu labiau už viską.
- Ką čia šneki? - Už viską?
Aš…
savo darbą pažįstu gerokai ilgiau nei tave.
Ne itin geras pasitaisymas.
Polai, žinau, tau sunku,
bet pats sakei, kad remsiesi mumis visais, ir visi sutiko padėti.
Mes su Gabe paimsim tavo pacientus.
Džulė atsako už tavo vaistus, miegą
ir kitą… veiklą miegamajame,
pakeliančią tau ūpą, jei supranti mane.
- Visi suprato. - Gerai, puiku.
Likę mes darysime su tavimi mankštą
ir padėsime laikytis režimo, kad greičiau atsigautum.
O Šonas tave vežios,
bet vėliau valys baseino namuko lietvamzdžius.
- Kaip tai padės Polui? - Tai padės man.
Tvarkaraščių sudarymas – ne man, nes nemėgstu ginčytis su žmonėmis.
Nemėgstu kištis į jų reikalus.
Todėl tam turime žmogų.
- O Dieve. - Labai prašom.
Taigi, gausi savo tvarkaraštį savaitei ryt iš ryto.
Labai ačiū jums visiems už pagalbą.
Mes labai dėkingi. Tiesa?
Kalbėk už save.
- Liaukis, Polai. - Nieko tokio.
Bus man gera auklės praktika, nes tu toks didelis vaikas.
Taip, tikrai. Mano didelis berniukas.
Aš tave užmušiu.
Štai koks jis.
- Tik pažiūrėkite. - Koks mielas.
KAVINĖ „LIŪDNAS KOJOTAS“
Labai dėl tavęs didžiuojuosi. Negaliu patikėti, kad mokysiesi Veslėjuje.
Puiku. Vaišinu.
Tokia skani?
- O atrodo tokia skani. - Tai mūsų triukas.
Gabė klausia, ką veikiu. Padarom selfiuką.
Pamėgink nors kartą nusišypsoti.
Miela.
Atleiskit.
Kaip jūs šią savaitę?
Puikiai.
Ačiū dar sykį už tai, kad priėmei mūsų draugę Mają.
- Žinoma. - Matėme, kad jai sunku.
O terapeutų ji nemėgsta, bet įtikinome ją,
kad esi terapeutė tiems, kam nepatinka terapeutai.
Puikus reklaminis šūkis.
Paskutinįkart, Markai, aiškinai,
kodėl pykai ant Donos, kad ji pasakė, kuo baigsis filmas, kurį žiūrėjai.
Nesmerkiu, bet, tikiuosi, šios smulkmenos išspręstos?
Nė velnio.
- Tai tokia nepagarba. - Praėjo 25 metai.
Visi žinojo, kad Briusas Vilisas buvo jau miręs. Visi.
Juk esi istorijos mokytojas. Negi priekaištausi jai
už tai, kad ji pasako, jog „Hamiltono“ pabaigoje įkuriama Amerika?
Matai?
Matai, su kuo turiu reikalą?
Biče! Tai „Hamiltono“ pabaiga.
Mes gyvename joje.
Dabar. Tikru laiku.
- Ji baigė? - Taip.
Gerai.
Mama!
- Išgąsdinai mane. - Atleisk.
Nesu pratęs, kad vos man atidarius duris, suklinka už jų stovintis žmogus.
Tau atleista.
Aš vakar čia buvau.
Aš atvažiavau, įėjau į kiemą
ir supratau, kad vilkiu juodą treniruočių kostiumą
ir atrodau kaip prakaituota nindzė.
Gaila. Man patinka nindzės.
Velnias.
Čia atsarginis automobilio raktelis. Maniau, prireiks.
Jau pagaminau tris atsarginius raktelius.
Galėjau tau to nesakyti.
- Pakaktų vieno ačiū. - Pakaktų vieno ačiū.
Ačiū. Tu labai maloni.
Taip, man metas.
- Gerai. Puiku. - Gerai.
Pas save pasiūliau tau šaltos arbatos,
tai gal pasiūlysi man kavos?
Skubu į darbą, bet duosiu tau 15 minučių.
Vadinasi, aš duosiu tau 14 minučių.
- Matai? Koks jausmas? - Nekoks.
- Ne. - Užeik.
- Laikas tiksi. - Gerai.
Liz, aš čia pagalvojau.
Esi mano pacientė,
todėl tau nederėtų čia būti.
Nesulauksi.
Gerk savo žaliąjį glotnutį smegenims.
Šįryt tavęs laukia fizinė terapija,
o po pietų Brajanas tave veš į sporto salę.
Negali pridėt salotų į maišytuvą ir pavadint tai glotnučiu.
Glotnutis būna su ledais ir šokoladiniu sirupu,
ir priedais mažame metaliniame puodelyje.
Tai pieno kokteilis, Polai.
Puiku. Prašyčiau pieno kokteilio.
Mielai išplempčiau pieno kokteilį.
Iš salyklinio pieno?
Aš noriu tokio kokteilio, mama.
Jokio pieno kokteilio nebus!
Jei Džimis klaus, ten mano kamuolys įstrigęs jo medyje.
Išimsiu vėliau.
Džiugu, kad sportuoji, bičiuli.
Rytoj man darbo pokalbis „Paneroje“.
- Skanūs jų limonadai. - Puiku!
Ar jis čia numetė savo skalbinius, kad tu sutvarkytum?
Ne. Jis ateina vėliau ir susitvarko pats.
Kodėl meluoji?
Matai, koks jis smerkiantis?
Lyg koks ryklys, užuodęs kraują.
- Taip. - Ar tai jis buvo atėjęs į mano vestuves
vien su trumpikėmis?
Taip.
Jis ir vėl neteko darbo, turėjo grįžti pas mus.
Mes jį mylime, bet, Dieve, jis visai nesigaudo gyvenime.
Jis galiausiai susigaudys, taip?
Neaišku.
Tėvai žiauriai klysta, per daug padėdami vaikams.
Vos tik atsiranda problema, tėvai skuba ją išspręsti.
Taip vaikai neišmoksta ištvermės.
Ar lepinate jį?
Kas nori pieno kokteilio?
Su plakta grietinėle, prašyčiau.
- Varnos nelaiko pykčio. - Dar ir kaip laiko!
Sužinojau aną savaitę.
Todėl saugausi to vyruko.
- Kodėl? - Išdulkinau jo motiną.
Aš vis dar gailiuosi, jog pasakiau tau, kad vakar čia buvau.
Kaip aną sykį, kai parduotuvėje pirkau
tamponus, įklotus ir vyno,
o vienas jaunuolis pasakė: „Sunki diena?“
Atšoviau jam: „Man tikros piktosinės.“
Iškart pasigailėjau jam tai pasakiusi.
Ir padarei tai dar sykį.
Šūdas.
Dabar tu greičiau pasakyk ką nors gėdingo.
Kai Alisai buvo šešeri, iš darželio paėmiau kitą mergaitę vietoj jos.
Vajė. Vaiko pagrobimas yra kur kas baisiau.
Taip. Ir aš prisiviliojau ją saldainiais.
- Ką? - Bet buvo Helovinas. Galima suprasti.
Ten buvo daug Optimų Praimų.
Visiškai buvau tai pamiršęs.
Negaliu patikėti, kad mano mažasis Optimas Praimas išvyksta į koledžą.
Dieve, į koledžą?
Mano vaikui tik devyneri, ir aš jo jau ilgiuosi.
Kaip tu tvarkaisi su tuo?
Nežinau. Bandau…
Nieko nesakyk. Mano 14 min. baigėsi.
Taigi, dabar žinom, kaip pradėsime kitą savo pokalbį.
Jei toks bus.
Buvo smagu.
Sėkmės su atsarginiu rakteliu.
- Liaukis su tomis varnomis. - Taip. Palydėsiu tave.
Aš puikiai atsisveikinau.
Nesugadink visko.
Gerai. Viso, Džimi.
Gerai. Viso, Sofi.
Velnias, mano rankinė. Gerai, nežiūrėk.
Nekreipk dėmesio. Jau atsisveikinom.
Biče!
Kodėl nepakvietei jos susitikti?
Liz, žinai, kad nemėgstu, kai mane šnipinėji!
Ji teisi, žmogau.
Skaudu buvo matyti.
Kas per velnias?
Sakiau, kad jis jai patiko tada, kai jis pirko mašiną.
- Paėmiau. - Žinote, ką?
- Lauk visi iš mano kiemo! - Aš nesu tavo kieme.
Žinai, aš čia dar pabūsiu.
- Negali nulipti, taip? - Negaliu.
- Reikia padėti nulipti? - Ne. Ar tau reikia padėti nulipti?
Žinote, ką? Dėjau aš ant tavęs. Ant tavęs.
- Ant tavęs. - Nekeik manęs, šūdžiau!
Padėkite man nulipti!
Taigi, nori pasakyti, kad patinki gražiai moteriai,
ir nieko nedarai?
- Pasakiau jai, kad dulkinau paukštį. - Šaunuolis.
Jaučiuosi žiauriai paralyžiuotas.
Lažinuosi, tu irgi taip jautiesi.
Vis dar nuolat galvoji apie Sarą?
Ne nuolat.
Tik kai miegu.
Ir kai nemiegu.
Bet niekada per tas 30 sek., skiriančių šias būsenas.
Geriausios 30 sekundžių dienoje.
Žinau, turiu judėti pirmyn, bet aš toks įstrigęs, žmogau.
Mes abu.
Taip. Bet yra skirtumas.
Aš stengiuosi.
Leidžiu sau jaustis laimingu.
Daug šypsausi.
Šitaip.
Šiurpu.
- Tikrai? - Taip.
Dažnai taip darau.
O tu nė nemanai, kad esi vertas laimės.
- Netiesa. - Ar esi vertas būt laimingu?
Ne, aišku, kad ne. Išprotėjai?
Žinai, ką? Pakaks. Eime ką nors paveikti.
Kas tau suteikdavo džiaugsmą?
- Vienatvė ir atsiskyrimas. - Skamba kaip apgaulė. Klok.
- Nea. - Nagi.
- Ne. - Taip.
- Ne. - Nagi, pasakyk.
- Ne… - Luisai, kas tave džiugina?
Ar tai vadinama „Džiminimu“? Neatstoji,
kol žmogus sutinka vien iš noro, kad nutiltum?
Panašiai.
Velnias. Ji siaubinga.
Dėl šito, regis, sutariame.
Tai kodėl mes čia?
Esu čia, nes Liz čia nėra.
Ir dar dėl egzistencinės krizės, nes savo darbą myliu labiau už viską
ir nežinau, kas aš be jo.
O ką man su tuo daryti?
- Nežinau. Nesmagiai jaustis. - Padaryta.
Mano buvusioji, Marisol, grįžo į miestą ir skambina man,
bet aš nenoriu su ja kalbėti.
Tu, regis, emociškai nestabilus.
Nori apie tai pakalbėti?
Ne. Negali dirbti, kol tavo būklė pagerės.
Duosiu tau vieną patarimą.
- Ne. - Tik vieną.
- Ne. - Gerai. Ne. Blemba.
Ne, puiku. Pakalbėsim kitą savaitę.
Sveiki, ponai.
Taip ir maniau, kad ateisi čia.
Tiek daug juodaodžių čia dar nebuvau matęs.
Visų pirma, to garsiai sakyti nebūtina.
Sakau, kad tai geras dalykas.
Visų antra, mums nepatinka, kai mus skaičiuoja.
- Tikrai. - Nepatinka.
Gerai. Keturi prieš vieną. Jūsų viršus.
- Gerai. - Gerai.
Polai, vienintelis tavo pacientas, kuris su manimi susisiekė, yra ponas Holisas.
Jis norėjo pakalbėti apie tai, kad jį kaltina priekabiavimu darbe,
bet jis nekaltas.
Bet tada jis paklausė manęs, ar mano papai tokie dideli kaip skamba,
- todėl, manau, kad jis kaltas. - Galbūt.
Kaip halulos?
Retėja. Bet man nepatinka, kad vadini jas „halulomis“.
Taip, bet labai mielai skamba, todėl šis žodis liks.
Kaip „halulu“.
Sveiki. Pasiimsiu maisto į laimės kelionę.
Nori kartu?
Ne. Turiu naują klientę. Sėkmės.
- Polai? - Sergu smegenų liga, antraip eičiau.
Ar valgai graikinius riešutus?
Galit eiti.
- Gerai. Ačiū. - Eime.
Ko maišai arbatą lyg ji būtų čiupusi tave už užpakalio?
Nori žinoti, kodėl?
Palauk. Liz. Ko?
Brajanas po dviejų minučių užsuks tavęs nuvežt į salę.
Gali neužsiminti apie jo trumpus šortus.
Jis nepersirengs.
Liz, nors esu tau dėkingas, bet nebūtina skambinti man kaskart…
Galim pakalbėti?
Žinoma. Palydėk mane.
Dieve, visur tas Luisas.
Ką apie jį manai? Tikras bjaurybė, taip?
Žavus akcentas.
Lyg būtų dirbtinis.
Prajuokina mane.
Liaukis, Polai. Tu irgi? Juk jis užmušė Tiją.
O dabar Alisa ir Džimis su juo draugauja.
O tas akcentas – bjaurus.
Ar jis koks kaminkrėtys?
Noriu išspirt jį lauk kartu su Mere Popins.
Žmonės, turintys bendrą traumą, gali elgtis keistai.
Gal Džimis su Alisa mano, kai jei Luisui bus gerai, tai bus gerai ir jiems.
Gal jiems patinka jo antakiai, nežinau.
Tik žinau, kad tai veikia, todėl mes nieko nedarysime.
Prikąsime liežuvius ir susitaikysime.
O Dieve.
Tavo kiaušai matosi.
Aš nepersirengsiu.
Atrodai lyg liepsnotum.
Atėjau. Visi giria mano šortus.
Niekas negiria.
Polas teisus.
Mums reikia susikaupti ir išspirti Metju lauk.
Man patinka tavo įsitikinimas.
- Trumpas klausimas. - Taip.
Kam tepi sumuštinį?
Sau.
Bet tu nemėgsti garstyčių.
Mėgstu. Labai.
Atsikąsk.
Gerai jau.
Jis Metjukui.
Aš tik bijau, kad tu jį apšauksi ir sugniuždysi.
Kodėl visada turiu būti aš?
Manai, man patinka būti blogiete?
Ne, manau, tu tai dievini.
Man tai puikiai pavyksta.
- Gal net geriausiai… - Tikrai.
Bet man skauda širdį kaskart, kai turiu būti griežta su vaikais
- arba su tavim. - Arba mano mama.
Ne, ji man labiausiai patinka.
Gal pasuksiu jai ir pasikelsiu nuotaiką.
Labai prašau, pasirūpinsi tuo reikalu su Metju, buba?
- Žinoma. Pasirūpinsiu. - Ačiū tau.
Labas, Konstans.
Gali nebesiųsti Derekui naujų kojinių?
Mes turime pinigų.
Ne, ir apatinių turime.
Neįsivaizdavau, kad lankysiu terapiją. Bet štai.
Markas su Dona sakė, kad esate puiki.
Tikiuosi.
To tikisi ir mano paskolos studijoms.
Taigi, dėl ko čia atėjote?
Nežinau.
Dona sakė, kad pastaruoju metu virš manęs kybo tamsus debesis.
Ar matote tamsų debesį?
Matau žmogų, nenorintį apie save kalbėti.
Bet viskas gerai.
Ką reiškia tos gumytės?
- Jos man svarbios. - Kodėl?
Nes taip yra.
Pradėkime nuo ko nors paprasto. Ar jūsų gyvenime vyksta kai kas nauja…
Ar jos auksinės?
Mes čia ne tam, kad kalbėtume apie mane, aišku?
Bet jei norit, galit ir toliau išsisukinėti.
Tai jūsų valanda. Galit pasilikti savo problemas.
Dieve mano, aš atsiprašau.
Turėjau beprotišką dieną.
Pradėkime iš pradžių.
Ne, ačiū.
Taip, tai dar blogiau nei įsivaizdavau.
Blemba.
Kai dirbau grafikos dizaineriu,
ateidavau čia semtis įkvėpimo.
Argi ne nuostabu?
Taip.
Man patinka muziejai.
Jis nekenčia muziejų.
Suprantu, kad turiu juos mėgti, todėl…
Aš apsimetu, kad patinka.
Tiesiog susirask tau patinkantį kūrinį, net jei nesupranti kodėl.
Pavyzdžiui, šitą.
Man tai reiškia egzistencijos neįmanomumą.
Yra šviesos, tamsos, laikas tarsi tolsta.
Be to, čia dar ir asilas, kuris primena man Šreką.
Šrekas!
Man patinka šitas.
Primena man tėvą.
Jūs kartu su juo žvejodavote?
Niekada. Nė sykio.
Bet jis turėjo tokią skrybėlę.
Mes nebuvom artimi, bet, žinai, buvo gerų dienų.
Ei.
Žinai, jei tau reikia įkvėpimo, gali tapyti mane nuogą,
besiilsinčią, valgančią obuolį.
Išlaikytum šią pozą devynias valandas?
- Ne, per ilgai. - Taip.
Tapyk mane darančią tai, ką galėčiau daryti taip ilgai.
- Ką, pavyzdžiui? - Miegančią.
- Taip? - Arba…
Nerimastingai naršančią.
Svarstančią, ką užsisakyti vakarienei.
Man patinka. Būtų toks postmodernus natiurmortas.
Tau pasisekė, kad mane vilioja pretenzingi žmonės.
Tikrai.
Luisai.
Viskas gerai?
Vėl galvojai apie Sarą?
Tu nepasijudinsi iš vietos, jei nepakalbėsi su ja.
Pakalbėk. O jei ji laukia tavęs visą šį laiką?
Manau, pakaks džiaugsmo vienai dienai.
Luisai…
Luisai, liaukis.
Negaliu patikėti, per tave jis išėjo.
Baik.
Ei, Metjuk. Turi sekundę?
Nea, baisiai užsiėmęs, žinok.
Juokauju.
Juk žinai, kad aš tave palaikau.
Kartais atrodo, kad mane palaikai tik tu vienas.
Kas yra?
Nieko.
Viskas.
Gerai.
Ir suraukiam.
Ir spaudžiam. Puiku.
- Derekai, ko tau čia reikia? - Liz sakė, kad būsite čia.
Galim trumpai šnektelėti?
Polas čia tam, kad sportu atsikratytų savo halulų.
Žinai, Brajanai, tiek daug tavo šlaunų dar nebuvau matęs.
Turėtum dažniau jas rodyti.
Gali likti.
Gerai spaudi.
Ačiū.
Sutikau ateiti į tavo salę, nes maniau, kad manęs čia niekas nekabins.
Esi gražus žilaplaukis. Žmonės nesivaldo.
Nesijausk nepatogiai.
Išgyvenau aštuntą dešimtmetį.
Manai, nesu mylėjęsis trise su kitu vyru?
Ką? Užčiaupk savo seną heteroseksualią srėbtuvę.
Buvo privaloma.
Jis neklysta.
Net devintajame dešimtmetyje.
Ilgiuosi Styvo. Ir aukšto stambaus Randalo.
Ei,
sveikinu, jis neteko amo.
Kas yra? Eime.
Palaukite, turiu krūvą klausimų.
Palikau Majai tūkstantį žinučių, bet ji neatsako į mano skambučius.
Tas reikalas su Luisu mane sukrėtė. Aš siaubinga.
Tu geriausia.
Esi žmogus.
Tas šūdžius atėmė iš tavęs geriausią draugę.
Ir taip,
radai puikų pakaitalą.
- O Dieve, Liz, dabar ne metas. - Sutinku.
Vis tiek tai tiesa.
- Paskolink savo skrybėlę. - Ačiū, Šonai.
Gabė niekad neprašo mano drabužių.
Po galais, mergyt, paskutinįkart sakau,
mano ūgis 182 cm. Tai tiesiog neįmanoma.
Vis tiek.
Mano buvusioji kalba su Chorche. Nežiūrėkit.
Dabar tikrai pažiūrėsim.
Labai atsiprašau. Nekalbu ispaniškai.
Kur Šonas, blemba?
- Velnias. - Graži.
Slepiesi nuo tos formingos gražuolės,
trykštančios deivės energija?
Aš ją myliu.
Noriu, kad būtum su ja amžinai.
Kodėl jos vengi, Šonai? Buvai jai neištikimas?
Ar turėjote savaitę nuostabaus sekso
ir tik vėliau sužinojai, kad ji ieškoma nusikaltėlė
ir tavo namuose slapstosi?
Panašu, kad tai nutiko tau, ir man labai gaila.
Nieko. Mane rodė per žinias.
Aišku.
Kai tarnavau Afganistane, ji parašė man laišką, kad palieka mane.
- Ne! - Tai kalė.
Aš tada nesusivaldžiau.
Buvau baisus šūdžius. Piktas.
- Ne! - Tai šunsnukis!
Aš tuo nesididžiuoju, bet negaliu su ja susitikti.
Jūs abu esate sau pernelyg griežti.
Gabė bent jau
nesielgia kaip bailė.
Bet patikėkite manimi, geraširdingesnių už jus nesu sutikusi.
- Ačiū, Liz. - Ačiū.
Nors vis tiek slėpsiuos.
Sėkmės, nes ji ateina.
Velnias.
- Po galais, ne. - Ką sakysi?
- Nežinau. - Nieko nesakyk, prašau.
Jei tu su ja nesusitaikysi, susitaikysiu aš.
Liaukis.
Mes juokaujam, Šonai. Ji nuėjo.
Išdūrėm!
Skrybėlę pasiliksiu.
- Jis supyko. - Ne. Aš išeisiu piktas,
- nes mano buvusioji graži. - Grįžtu į savo vagonėlį.
Aš nemoku būti griežtas su vaikais, ypač su Metju.
Kodėl aš toks?
Iš 16 vyrų šioje patalpoje, 11 jų apsiskutę genitalijas.
Taip, Gabė sakė, kad viską skaičiuoji.
Turi liautis.
Tu – 12-as.
Klausyk, nežinau tavo istorijos, bet po 10 000 valandų šiame darbe
pagaunu iš pirmo žvilgsnio.
Tu nesi aiškiaregys, Polai.
Iš tavo nenoro nustatyti ribas, spėju,
kad tave augino emociškai nenuoseklūs tėvai.
Jie abu tokie buvo.
Todėl vaikystėje susikūrei strategijas, kad apsisaugotum nuo skausmo.
Pavyzdžiui, stengiesi išvengti konflikto.
- Taip. - Taip.
Gal ir esi aiškiaregys.
Kada mirsiu? Ne, nesakyk.
Sausio 14 d. būsi sutryptas koncerto metu.
Kuriais metais? Kieno koncerte? Šer? Ji koncertuoja?
Štai koks reikalas, Derekai.
Tas pažeidžiamas vaikas vis dar gyvas tavyje.
Mes vadiname tai šešėline tapatybe.
Todėl lepindamas Metju galvoji, kad esi geras,
nesavanaudis tėvas.
Bet iš tiesų nerimauji ne dėl to, kad gali suteikti jam skausmo.
Tu nerimauji dėl to, ar skaudės tau.
O tai savanaudiška.
Prakeikimas.
Ačiū, Polai.
Ačiū tau.
Dieve, kaip man to trūksta.
- Suprantu, kodėl. - Bejoncės.
Tave sutryps Bejoncės koncerto metu.
Ar mano bilietai arti scenos?
- Užeik. - Ačiū.
Atleisk, kad taip staiga pabėgau.
Nupirkau tau magnetuką, noriu atsiprašyti.
Tas paveikslas tau patiko.
Eina šikt.
Lyg natūralaus dydžio paveikslas, tik sumažintas iki magnetuko,
ko, spėju, dailininkas, labai norėjo.
Taip.
Neatsiprašinėk.
Aš turbūt šįryt pasikarščiavau.
Gabė su Alisa eina į „Sparks“ rungtynes.
Linksma.
- Labas, Luisai. - Labas.
Tėti, vėl pavogei mano vitamino C serumą?
Žinoma, kad ne.
Pavogiau. Bėgu paslėpti, tada apsimesiu, kad radau.
Esi „Sparks“ sirgalė.
Ne, aš žaidėja.
Geras.
Taip.
Gali sakyti.
Tai sklinda nuo tavęs kaip karštis nuo radiatoriaus.
Klausyk, žmogau.
Tu jiems iš tiesų rūpi.
O aš stengiuosi būt geru žmogumi.
Tikrai.
Turėjau klausyti Džimio, kai šis sakė: „Kaip man padėti Luisui?“
Arba Alisos: „Kaip manai, ar Luisui bus viskas gerai?“
O man norėjosi sušukti: „Kam rūpi?
Jis užmušė mano geriausią draugę.
Dėjau aš ant jo.
Jis turi amžiais pūti kalėjime.“
Bet tu ne kalėjime.
Kodėl tu vis dar mūsų gyvenimuose?
Kurių galų tu čia?
Mes su Tija vesdavom Alisą į „Sparks“ rungtynes.
Mes šokdavom juokingą šokį,
kai norėdavom, kad mus parodytų stadiono ekrane.
Pirma robotas, paskui penki, šeši, septyni, aštuoni.
Ir viskas.
Mūsų nerodydavo, suprantama. Per gašlu.
Bet mums nerūpėjo, nes Alisa kvatodavo.
Ir aš kvatodavau, ir Tija.
Klausyk,
jie gal ir atleido tau,
bet aš tau niekada neatleisiu.
Niekada.
Tija negali dabar būti čia,
šokti idiotišką šokį, gyventi savo gyvenimą.
Tik dėl tavo kaltės.
Todėl tas faktas, jog gali gyventi savo gyvenimą,
bet negyveni, mane siutina.
Žiauriai.
Tai nepagarba jai
ir man.
Žmogau, eik ir gyvenk savo sušiktą gyvenimą.
Supratai?
Supratau.
Puiku.
Labas.
Nežinau, ar pameni mane.
Luisas, tiesa?
Taip. Luisas.
Tavęs tikrai nesitikėjau pamatyti.
Ir jo.
Aš jį parvešiu.
Parvažiuosiu pats.
Galbūt taip bus geriau.
Taip, labai keista.
Žinau.
Įsivaizdavau labai daug kartų, žinai,
ką darysiu, kai pamatysiu tave.
Kartais aš trenkdavau tau antausį.
Kartais apkabindavau.
O dabar stoviu priešais tave ir nenutuokiu,
- ką daryti su savo rankomis. - Tai mano kaltė. Atleisk.
- Derėjo man ateiti anksčiau… - Aš nusprendžiau.
Luisai.
Aš tokia laiminga, kad tau viskas gerai.
Labai tavęs ilgėjausi.
Ir aš tavęs labai ilgėjausi.
Tiek daug norėjau tau pasakyti…
Mieloji, gal matei, kur…
Mielasis,
čia Luisas.
Taip.
Sveikas, žmogau. Malonu.
Keisis.
Gera su tavimi susipažinti, žmogau.
Taip.
Rytoj iš ryto žygis su Džimiu,
paskui iškart pas neurologą.
Liz, dar sykį, nereikia man skambinti…
Man patinka girdėti, kaip kankini kitus žmones.
Man patinka laiką leisti su tavimi.
Su tavim smagu, mama. Nori pažaisti „Gears of War“?
Nežinau, kas tai, bet labai noriu.
Labas, sūnau.
- Turi sekundę? - Derekai, ne dabar. Mes žaisim.
- Dabar. - Aš tuoj.
Stiprybės.
Viskas gerai.
Rimtas veidas.
Kas yra, tėti?
Sūnau, turiu tavęs atsiprašyti.
- Priimta. - Leisk užbaigti.
Aš tave myliu.
Ir taip smarkiai myliu, kad greičiausiai neišmokiau tavęs siekt sėkmės.
Tau 25-eri.
Turi pats tvarkytis gyvenimą,
o tu negalėsi to padaryt,
jei aš nuolat išiminėsiu tavo kamuolius iš medžių.
Tai daugiau nepasikartos.
Tai metafora.
Kokia afora?
Aš išspiriu tave iš namų.
Liaukis.
Aš stengiuosi.
Nemanau.
Ir nemanau, kad būsiu geras tėvas,
jei leisiu tau toliau gyvent čia ir…
nesistengti iš tiesų.
Rytoj išeik.
Ar mama tave įkalbėjo?
Ne.
Tai mano sprendimas.
Maniau, esi mano pusėje.
- Kaip tu? - Gerai.
- Sunku būti blogu policininku. - Žinau.
Žinai, vieną dieną jis tau padėkos.
Kur eini?
Atsiprašyti Metju už tai, koks piktas buvai.
Tai ji dabar su kažkokiu Keisiu?
Eina šikt tas bjaurus šūdžius.
Jis gana simpatiškas.
Ir malonus.
Panašus į mulkį.
- Polai. - Daugelis gražių vaikinų – mulkiai.
Tokie jau mes.
Mulkiai dvyniai.
Dabar mano eilė išeiti.
Kas tas britas?
Jis tas vairuotojas, kuris užmušė Džimio žmoną.
Jėzau, Polai. Kodėl nesakei prieš žygį?
Maniau, jis vienas gėjų iš tavo sporto salės.
Jis ne gėjus.
Jis anglas.
Tai kaip tau sekasi?
- Geriau. - Taip.
Žinai, dabar, kai žinau, kad jai viskas gerai, nesijaučiu įstrigęs.
Klausykit, noriu padėkoti jums abiem.
Negalėjau įsivaizduoti, kad būsite man tokie geri,
ir vis dar abejoju, ar esu to vertas.
Kam čia ta kalba?
Manau, jis atsisveikina.
Taip.
Ką ketini veikti?
Išvyksiu iš čia.
Gal į San Diegą.
Girdėjau, ten puikus zoologijos sodas. Man jie patinka.
Po teisybei, manau, grįšiu prie grafinio dizaino.
Ne, o kaip blogiausia kava?
Aš tai jau įvaldžiau.
Suprantu.
Man tavęs trūks.
Man tavęs irgi.
Sėkmės tau.
Dabar tavo eilė, mano drauge.
Nelauk ir paskambink Sofi.
Kas ta Sofi?
Ačiū tau už tai.
Nėra už ką.
Kas ta Sofi?
- Niekas. - Papasakok.
- Ne. - Tėti.
Ką sakiau apie nesikišimą į kitų reikalus?
Sofi.
Noriu paklausti, jei pastarieji pora metų buvo sunkūs,
kodėl manote, kad esate pasirengęs grįžt į darbą?
Aš nežinau.
Spėju, tikiuosi, kad jei imsiuosi šio darbo,
galbūt nutiks geri dalykai.
Manau, pagaliau supratau,
kad būtent aš turiu žengti pirmą žingsnį.
Labas, Marisol.
Atleisk, kad vengiau tavęs.
Kaip tu?
Išvertė Egidija Namavičė