Jo.
To tetování mělo být větší, ale došel jim inkoust.
Moc hezké uctění památky.
Díky.
Bezva způsob, jak někomu říct, že mi umřela žena.
Tak to máme z krku.
- Chardonnay piješ vždycky? - Jo. Na prvním rande vždycky.
Chci, aby chlap věděl, že ráda pařím, ale zároveň jsem dospělá.
Proto si dávám ohnivý krevety, když je mají. Krevety jsou fajnový.
- Jo. - Ale ohnivý…
- Jakože: „Bacha na něj.“ - Jo.
Může se stát cokoliv.
- To může. - Jo.
Můžu se ještě podívat?
Víš co, už to schováme.
Nechápu, žes vůbec přišel.
Vím to dýl než ty.
Jo, ale nemáš teď pocit, že ji podvádíš?
Teď už jo. Tak trochu.
S dcerou jsme si toho zažili hodně, ale už je to lepší.
- Ty máš dceru? - Jo.
- Holčička přišla o mámu? - Je jí 18, ale jo.
Byla smutná.
- To je mi líto. - Najdeme lehčí téma.
Odkud pocházíš?
- Dobrý, to zvládneš. - Jsem z…
Řekni jméno města.
Z Chicaga.
The Bears.
The Bulls.
- Nemůžu se smířit s tím, co se jí stalo. - Jo.
Ach ne.
Jsi moc fajn chlap
a Bůh sesílá nejtěžší zkoušky těm nejsilnějším bojovníkům. Znáš to?
Moc mě to mrzí.
Co rande?
Brečela, až se pozvracela.
Úspěch je, že jsi na to rande vůbec šel.
Jsem na tebe hrdej.
To pro mě moc znamená.
Nezírej na mě jako poslední pes v útulku.
- Můžete? - Já můžu, ale tady Punťa ještě ne.
Proč se bojíš významných pohledů do očí?
Jsem do ní blázen.
Vystřelím si z táty, že chci taky miminko.
Nech se zbouchnout naším synem a dám ti 50 táců.
- Nabídla jsi nezletilému peníze za sex. - No a?
- Proč budete tři dny sami? - Chceme se sžít jako rodina.
- Jé. - Jo aha.
A Liz je tu tak často, že by ji Sutton měla za mámu,
Charlieho za tátu a mě za sexy gigola pro zábavu.
Za toho tě nikdo nemá. Je ti 40.
Tak jo. Zjistíme, jestli to sami zvládnete.
- Šup. - Jak poznáte mokrou plínku?
- No tak. Proužek zmodrá. - Bude to čvachtat.
Co jí oblíknete, když půjdete na brunch?
Nepůjdeme. Ještě není naočkovaná.
Ale pak to bude brunch s drag queens a ona půjde za Lady gugu Gaga.
Hustý.
Tak jo.
Spala jsem s Matthewovým starým králíčkem, aby voněl po mně.
Počkej, ne. Do postýlky žádné plyšáky, aby se neudusila.
- To byla poslední zkouška. Uspěli jste. - Jo.
To jsem střelil od svýho 21letýho boku.
Tak fajn. Poslouchej, Sutton.
Nezapomeň na mě.
Myslím to vážně.
- Lidi se ptají, co používám na hydrataci. - Tomu věřím.
Víte, co odpovídám?
Nic. Moje svěží pleť, moje věc.
Přestaňte mě rozptylovat.
Potřetí jsem se vás na něco zeptala a vy jste změnila téma. Rekord, gratuluju.
Děkuju.
Poslední dvě minuty jsou moje.
Proč mi řekli, že jste nešťastná?
Nevím. S Donnou se v práci skoro nevídám.
Skoro už ani o víkendu, protože se pořád věnuje dětem.
- Musí vám chybět. - Je to kámoška z práce.
Navíc je asi o deset let starší.
Můj nejlepší kámoš má aspoň 90.
O nic nejde. Mám v životě plno jiných lidí.
Mám přes 10 000 hodin zkušeností.
Tajíte velkou bolest.
Vím, že vaším úkolem je vrtat se mi v hlavě, ale jsem v pohodě.
Tak co děláte ve volném čase?
Různé věci.
Za rohem je ve starém městě cider bar, kde pořádají kvízy.
Chlapi jsou tam takoví roztomilí blbečci, ale…
- Jste z toho smutná? - Ne.
Vypršel nám čas. A vy jste konečně řekla něco, co si můžu zapsat.
„Hospodský kvíz.“
- Mám ještě čas, jestli chcete pokračovat. - Nashle.
Do prkýnka.
Čau, Gaby. Co je?
Zítra měla do školy přijít dr. Patelová a teď to zrušila. Můžeš sakra přijít ty?
Jo, ale tak naštvaně mě ještě nikdo o nic neprosil.
Promiň. Maya se mnou nechce mluvit.
Nechceš s tím jít ven?
Musím končit. Nechci se chlubit, ale jsem u doktorky s Paulem.
Teda. Konečně tě poprosil.
Já tam byla milionkrát. Bav se.
Tak čau.
Proč jsi mě sem jako parťáka vzal až teď?
Protože tomu tak říkáš.
Tak to chápu.
Na antibiotika jste reagoval dobře.
Zánět je pryč.
Jo! Já to věděl.
Paule,
občas mívám pacienty, kteří nezvládají emocionální dopad Parkinsonovy choroby.
Můžu je odkázat na vás?
Pomohlo by jim promluvit si s někým, kdo si tím taky prochází.
Samozřejmě. Počkejte.
To znamená, že se můžu vrátit do práce?
Nevidím důvod, proč ne.
Uděláš to se mnou?
Tak jo.
- Jo! - Jo!
TERAPIE PRAVDOU
A nezapomeň si léky.
Proč tak vzdycháš?
Jenom že těch pár týdnů, naše ranní procházky, snídaně v posteli…
- Nemám rád, když piješ a já nemůžu… - Jo.
…ale dala jsi nový význam
šťastné hodince.
Bylo to moc fajn.
Chceš společná pomalá rána každý den po zbytek našeho života?
Počítej se mnou.
Ale tam, kam jdu, na mě čekají další čtyři staříci s parkinsonem.
Takže tohle…
je tvoje úchylka?
Jasně, bejby.
U tebe to vypadá mnohem líp.
Tak jsem podle vaší rady řekla, co chci.
Byla jsem vyděšená, ale povýšili mě.
Wally, to je skvělé.
- Díky. - Jsem na vás hrdý.
Fajn zakončení dnešní terapie.
Ale počkejte.
Dneska zkuste odejít bez klasického výlevu mezi dveřmi.
Odejdete, aniž byste vychrlila nové informace
a nové problémy. Ty si nechte na příště.
To je normální tempo.
No vidíte!
Ale jsem nervózní z toho, co si vzít na sebe, a že budu mít vliv
a můžu někoho chytit za zadek. Čekala jsem až za dveře.
Ale hlavně se bojím toho mluvení před lidmi.
Mám mít prezentaci
a vím, že si mám lidi představit nahé, ale to mě jen vzruší a potom…
- Wally, hej. - …se zpotím a…
Probereme to za týden.
Jo.
Napíšu vám.
RANDYHO DONUTY
Ruce pryč, zloději zlodějská.
Ty jsou pro Paula.
- Aha. - Jo.
Přemýšlel jsem o Maye. Co kdybys to zkusila jinak?
Sejděte se mimo kancelář.
To není můj styl. Dodržuju hranice.
Neříkám, ať porušíš pravidla. Jen je obejdi.
Malou zacházkou. Jako že si dáme donut, než přijde Paul,
přemístíme je a nevšimne si.
Ne. A to s Mayou už vůbec ne.
Hvězda se vrací.
- Díkybohu. - Tady ho máme.
Koupili jsme ti donuty.
Vítej zpátky.
- Díky. - To je hezký. Stačí říct.
Užij si to. Jimmy jde dneska jako host do mého kurzu, takže jdeme.
- Měj se. - Jo. Počkejte.
- Jdete oba? - Jo.
Nevadí?
Jenom jsem první den zase v práci. Vyšel jsem ze cviku.
- No jo. - Já jít nemusím.
Můžu tu přednášku mít za týden.
Dostal jsem vás! Nazdar, sráči. Zvládnu to.
„Můžu tu přednášku mít za týden.“
Proč je červená a řve?
- Copak, holčičko? - Co chceš?
- Chtěla bys 100 dolarů? - Jo. Chtěj víc.
- Dám ti 1 000 dolarů. - Jo.
To je sranda. Teda je to nechutný.
- Děláš mi starosti, ale je to sranda. - Sleduj.
Zacvičte s ní.
- Co to? - Tio?
Dělá si prdel?
Má prdíky. Zacvičte jí s nožičkama.
- Jako by jela na kole. - Aha, jo.
Tak. Jo.
Jedeme. Jedeš.
Jé… Pěkně sis prdla!
Počkej.
Díky moc. Sakra, Liz. Říkalas, že to byl Matthewův králík.
Klídek. Ty jsi před kamerou rád.
Jo. Pak mi to pošli.
Čau, Liz.
No, bylo to fajn.
Máme návštěvu!
- Buďte v klidu. - Vždyť jsme.
Marisol, to je Derek, Liz a Alice.
To je ale milý překvapení.
Nech toho. Mám od tebe 50 zpráv.
- „Vím, že tam je, chci ji poznat.“ - Cože? Ne.
Derek je nadšenej, že si Sean svoji holku konečně přivedl domů.
Měla bys vědět,
že z naší terasy bude kontrolovat tvoje příchody a odchody.
- Prosím? - Neboj.
Co se děje uvnitř domku, nevidí.
Sean říkal, že děláš výborný kafe,
a pořád mluví o nějakým božím záchodě.
- Podle mě přehání. - To přehnat nejde.
Ty ani tvůj zadek nebudete zklamaní.
- O jejím zadku nemluv. - Já ho nepopisuju.
Jenom říkám, že bude spokojenej.
Volá Will.
- Ahoj. Co je? - To je naprosto nemožný.
Já už to takhle nechci.
Dobře, zpomal. Jo.
Matthew tu přespávat nemůže. Je tu nepořádek. Peyton tady nechce spát.
- Peyton? - Jaká Peyton?
Dobrej pokus.
Ať přijde na kafe a na záchod.
Už jsi ho omrzela.
Je to neslušný, ale chci ten záchod vidět.
Rovně a doleva.
My něco vymyslíme, jo?
- Mám tě rád. - Mám tě ráda.
Já vás taky.
Co s ním uděláme?
- Ty kráso! Nahřívá to zadek? - Jo!
- Teď u tebe bude chtít přespávat pořád. - O to jsem se postaral v noci.
Jsi hrdej, že tak mluvíš?
- Teď už ne. - To jako vážně?
To on je hrdej. Já tady jenom stojím.
Dobrý den. Keisha, Gabyina oblíbenkyně.
Napsal byste mi doporučující dopis?
Ptáš se každého hosta. Máš jich už 23.
- Líbíš se mi. - Dvacet čtyři.
- Nemáš stejnej svetr? - Jo.
Byla mi u ní doma zima, tak jsem ho ukradla.
Myslím, že je mnou posedlá, a vůbec mi to nevadí.
Jasně.
Jen mě překvapilo, že „dodržuješ hranice“, a pozvala sis Keishu domů.
- Tys zlobila. Jo, to znělo nemravně. - Fuj.
- Promiň. - Je studentka, ne pacientka jako Maya.
Proč s ní furt otravuješ?
Vždycky jsme spolu trochu soutěžili.
Možná proto jsi tak vzdorovitá. Bojíš se, že jimmování funguje.
Protože „gabyování“ nestačí.
Tak už dost. Teď mě sleduj.
Vážení, změna plánu.
Původně jsem chtěla, aby vám můj kolega dr. Laird
pověděl o kognitivní restrukturalizaci v reálném prostředí.
Ale místo toho se pokusí obhájit celkem novou metodu,
kterou sebestředně pojmenoval podle sebe.
„Doktor“ Laird.
Jdeme na to.
Jimmování.
Jako gravitace, iPod nebo želé.
To všechno byly radikální představy, než přišel…
odvážný snílek.
Ano, mladý snílku?
- Dost to připomíná jamování. - To se mi líbí. Jamuju s lidskou myslí.
Proč si to píšete? Řekl nesmysl.
Vedl jste si skvěle.
Ale „zajímají mě jenom peníze“ už nikdy neříkejte.
Pak vás nemám rád.
- Ještěže už jste zpět. - Díky.
Ne.
Ano.
Kluk jako Matthew se těžko přizpůsobí,
když ho přestaneš rozmazlovat a postrčíš ho k nezávislosti.
Ale hlavní je, že nejsem tvůj terapeut.
No dobře. Fajn. Tvoje minus.
Ale ty mi pomůžeš. Víš proč?
Protože mě jinak zastřelíš?
Ne.
Protože ti dám tohle.
- Co to tady děláme? - Víš, co to je.
Jsi asi jedinej, kdo nesnáší vlastní zranitelnost ještě víc než já.
Ale máš smůlu.
Podle mě jsi hrozně chytrej a inspirativní, Paule.
A asi jsem ti jen chtěla říct, že jsem ti moc vděčná
a mám tě ráda.
Ty mi to říkat nemusíš, ale když ne, budu tě navždy kritizovat.
To přežiju.
Líbí se mi, jak je lesklý.
Jo, povedl se.
Mám tě rád.
- Rozhlásím, žes mi to řekl. - Nikdo ti neuvěří.
Řekni mi, co mám dělat se synem.
Doufali jsme, že když tě vykopneme, postavíš se na vlastní nohy.
- Což se nestalo. - Nestalo.
Díky za pomoc.
Ale naštěstí mám novýho kamennýho kámoše, podle kterýho ti můžeme pomoct.
- Jen nesmíme nic dělat za tebe. - Jo.
Tady byla plíseň, ale je pryč.
Můžeš tu bydlet zadarmo.
Postaráme se, abys nehladověl, pokud budeš makat.
A tím myslím všechno.
Obklady, vymalovat, postavit sádrokartonové příčky.
To já neumím.
Od toho je pan profesor YouTube.
Ne.
Nejez chudému synovi bonbony.
Víš, že když jsem přísnej, klesá mi cukr.
Nic ti není.
Jdu si pro to sako, co jsem si nechal upravit.
Nedozvíš se, co si cestou dám.
- Ale jo. - Mami, to ne.
Skončí to, až si najdeš práci.
Ukážu ti ložnici.
Se vstáváním nebudeš mít problém,
protože jsem sundala závěsy.
Já mám závěsy rád.
Jo, to je pech.
Co vás přimělo k obratu od tradiční KBT k lehkomyslným zásahům do života klientů?
Nejdřív jsem to…
dělal kvůli sobě. V těžkém období.
Ale když teď za mnou přijde nový pacient,
často už ztratil naději.
A když překročím tradiční hranici, zjistí, jak daleko zajdu, abych jim pomohl.
A popravdě občas vidím, jak se ta jejich naděje plíživě vrací.
- A máš to. - Ty.
Pardon, ale zníte jako životní kouč.
Ano, Keisho. Zaluskáme Keishe.
O co jde? Co děláte?
Luskají. Jakože „ano, královno“.
Když nedodržujete etický kodex, co vám zabrání v tom, abyste to přehnal?
Věřím svému morálnímu kompasu.
Jeden pacient se musel svlíknout a plavat s tvými kámoši.
Řeklas to tak, aby to vyznělo blbě.
Nestrčila vaše klientka svého manžela z hory?
Z kopce.
Byl to vysoký, hodně prudký kopec.
To se moc nepovedlo.
Od té doby jsem ale dost přemýšlel
a dospěl jsem k tomu, že ten chlap byl fakt kokot.
- Proboha. - Jejda.
To je hrozný. Popravdě je mi vašich klientů líto.
- Můžu zareagovat? - Nemůžete, neznámá studentko.
Jsem Jimmyho pacientka.
- O tomhle jsem se mi zdálo. - Trpím OCD.
A než jsem poznala Jimmyho,
zadržovala jsem dech, aby se nestalo něco zlého.
Měla jsem oblečení na doma a na ven.
Ale teď mám vztah na poloviční úvazek se psem.
A dech už nezadržuju. Neomdlela jsem půl roku.
I když mám na čem pracovat. Na strachu z mluvení na veřejnosti.
Tohle je trénink. Jimmy se zbláznil. Ale tohle je veřejnost a já mluvím.
- Mluvím na veřejnosti. - To teda jo.
Jste zlatí.
Tohle mi za ten risk stojí.
Který terapeut by šel ke mně domů, sedl si na postel a řekl, že jsem skvělá?
- Cože? - Nebyla to postel.
Ne. Byla to rozkládací pohovka.
Ve složeném stavu.
Tak to bychom měli.
Kdyby to šlo, vymazala bych vám paměť tím světýlkem, co měli Muži v černém.
Budeme předstírat, že se to nestalo.
Konec hodiny.
Je to tady zajímavý. Takový drogový doupě.
Connor nás poslal pro svoji mikinu.
Řekněte Connorovi, že jeho hloupou mikinu s nápisem Los Angeles Kings nemám.
Přesně ten nápis máš na mikině.
Sakra.
Chcete konopný gumídky?
Budete pěkně sjetý.
Já se chci sjet. Dám si jich šest.
Kde jsou? Měl jsem jich celej pytel.
Do prdele.
Kamaráde, tohle se neříká snadno.
Ukradli ti péro.
Všechno v pořádku, pane?
Jo, ale možná budete muset zavolat sanitku.
Otrávil jsem se.
Jenom tak trochu umírám.
A, Liz, poslední vzkaz.
Poslyš, promiň, ty nůžky jsem nenašel.
No nic. Jo a umírám.
Ale nečekej moc dlouho, než si někoho najdeš.
Třeba tak osm let.
Tak sbohem navždy.
Tvůj muž Derek.
- Dereku? - Gratuluju, sráči jeden.
Přežil jsi mě.
Ale stejně ji nedostaneš.
Jsi v pořádku?
Jo, nic mi není. Dvě Cincinnati, ty hajzle.
Jistěže se postarám, aby Sutton nedostali.
Ale kdo si myslíš, že chce zabít tebe i moje dítě?
Zabíjejí roztomilý lidi?
No, pro mě si už přišli.
Je to pravděpodobný.
Teď po mně střílejí.
- Briane, udělej něco. Nesahejte na to! - Dobře, kamaráde.
- Sednout! - Vydrž chviličku.
Vyděsil jsem ho. Sedl si.
Liz, vím, že posloucháš.
Běž k mobilu. Vezou Dereka do nemocnice.
Sakra.
Takže s Marisol je to bez závazků, nebo ten vztah chcete rozjet zlehka?
Vidíš, já tě poslouchám.
Baví nás to. Marisol je bezvadná.
V Miami se jí vedlo skvěle,
ale onemocněl jí táta, tak se za ním vrátila domů.
To respektuju. Co je důležitější než být s rodinou?
O tom žádná.
Blíží se konec sezení.
Budeš se tady rozplývat, nebo máš i problém?
Ona se vůbec nezměnila.
Je praštěná, vtipná, pro každou špatnost.
Takovej jsem býval.
Ale co až si uvědomí, že já se změnil?
Takže máš imaginární problém v budoucnu, kterej sis teď vymyslel?
Promiň, tohle se mnou ani nehne.
Soustřeďme se na to, jak je skvělý, že se máš tak dobře,
že řešíme problémy týkající se holek.
Jo, je to super, že?
Zas tak zlý to nebylo.
- Víš, že nesnáším, když jsi smutnej. - Pomáhal jsem ti. Tys mě podrazila.
Bylo to od tebe hnusný.
Ty ses skámošil s Louisem a neptal se mě na názor.
- Ty to chceš řešit teď? - Jo, potřebuju to.
Jestli chceš pizzu, objednej si ji.
Ano, zavolám.
Zavolám ti FBI.
Musím končit.
Čekejte hovor od Dereka. Je totálně sjetej.
Gaby, já vím. Umím být neústupnej, promiň. Ale fakt jsem ti chtěl pomoct.
Krucinál.
O nic nešlo. Jen nechci rady ohledně pacientů.
Naposledy jsi mi napsala:
„Mohl bys mi poradit ohledně pacienta?“
Sakra, Paule, skoro jsem vyhrála.
- Proč mi lžeš? - Nelžu.
- Co máš za problém? - Proč brečíš?
- Lidi. - Paule. Posílá mě dr. Sykesová.
Nerad ruším skupinovou terapii lidí, který štve, že jsou vysocí.
- To jsou zdejší doktoři. - Vzbuzují důvěru.
- Těšilo mě. - Nás taky.
Chápu, žes mi přestala věřit.
Měl bych to stejně. Ale já se snažím posunout dál.
Přál bych si, abys mi zase mohla věřit.
Nevěříš mi už od Tiiny smrti.
Od její smrti ne.
Bylo to o tři měsíce později, když nepřišel pacient
a já vás našla zhulený na parkovišti.
- Pamatuješ si to? - Jasně.
Ne.
Promiň, že si nedokážu zvyknout, že jsi zpátky.
Tia byla jako moje sestra.
Měls v jejím domě prostitutky. Vyspal ses s její sexy nej kámoškou.
Bylas to ty. Gaby, nemůžeš jako příklad říct sebe.
Je to dobrý příklad.
Chápu.
Vážně. Chápu to.
Co děláš s Mayou, nefunguje.
Musíš něco změnit. Nenech ji ve štychu jen proto, že jsem byl mimo.
Byl jsem halucinace
a jen jsem jedl dort a nedělal nic zajímavýho?
Byl to dobrej dort.
Tak co se děje?
Jsem celkem optimista.
Ale jednou za rok to na mě padne.
A je to těžký.
A není to fér.
A je to nuda. Kolik hlasových cvičení jde za rok absolvovat?
Jo. Já je taky nesnáším.
Pak začnu hledat někoho, kdo by mi pomohl dál bojovat.
- Letos jste to vy. - To mám štěstí.
- Ale já to neudělám. - To nevadí.
Máte otevřený okno?
Vlastní osud máte ve svých rukou, ale můžu vám pomoct na něj vyzrát
pomocí něčeho, co nazývám pole.
Zavřete oči.
Představte si ho
jako tajemný oblak tvořený inteligencí a energií.
To zní hloupě.
Hloupý to není.
- Trochu jo. - Fajn, trochu jo.
Zavřete oči.
Chci, abyste do té hřejivé energie vstoupil.
Nechte se jí obklopit.
A řekněte: „Chci odpověď, kterou vím, že máš.“
Pak tiše poslouchejte.
To dělám. A vy?
No dobře, já taky.
Jistěže jsem přijela.
Chci s tebou trávit co nejvíc času.
Chceš společná pomalá rána každý den po zbytek našeho života?
Počítej se mnou.
Radši se zaměř na vděčnost za to, žes to mohl dělat tak dlouho.
Co je důležitější než být s rodinou?
Hotovo.
Já viděl jen minulou neděli.
Bylo mi děsně a nemohl jsem vstát.
A s mojí ženou a s dcerou
jsme jedli zmrzlinu v posteli.
Dávala mi ji lžičkou.
Jo. Jsou i horší věci než jíst zmrzlinu a nechat se krmit hezkou holkou.
Cestou domů se možná stavím na pár piv.
Dobrá odpověď.
Díky.
Tak zase za rok.
Uvidíme.
Dobrá odpověď.
V nebi to nechutně smrdí.
Tak ještě jednou. Nejsi mrtvej.
Jsme v nemocnici.
Řekněte mu, že není mrtvej.
- Nejsi mrtvej. - Žiješ.
- Nech toho. - Promiň.
Páni. Plný dům.
- Dobrej seriál. - Jo.
Strýček Jesse vypadal jak Elvis, viďte?
- Jo. - Jo, vzpomínáme si.
Buďte upřímný, prosím.
- Vystřízliví z toho někdy? - Bude v pohodě.
Z krve jsme zjistili drobnou srdeční anomálii.
Dělejte něco!
Tohle funguje.
Ale může to být z těch 650 mg THC, které zkonzumoval.
Jo.
Celej pytlík?
Dobře ty, kámo.
Pozveme si ho na kardiologii na kontrolu.
Mezitím si ho můžete vzít domů, až bude schopný chodit.
- Děkuju. - Jo.
Chytli toho, co tomu pánovi vzal péro?
- Komu? - Jsi živej. Všichni tě mají rádi.
Volala Gaby. I Connor.
Dokonce i Paul.
Sakra. Musím zavolat Matthewovi.
- To je jedno. - Co?
On to ví.
Já mu to řekla. Promiň.
- Bezva. Díky, žes mu to řekla. - Jo.
HOSPODSKÝ KVÍZ
Zdravím, Mayo. Cože?
- Gaby? - Jo, to je ale náhoda.
Akorát že vůbec.
Říkala jste, že jdete do cider baru ve starém městě, já našla jen jeden
a teď to zní, že vás stalkuju.
Chci vědět, že jste v pohodě.
Jestli tu chcete zůstat, musíte do mého týmu. Jsem sama.
Jasně. Jaké je téma?
- Pán prstenů. - A sakra. Čeká nás krvavý boj.
- Vážně? - Jo.
- Samvěd jim to nandá po hobitsku. - Takže to znáte.
Ani nevíte jak.
Ještě jednu pro ni.
Nemůžu uvěřit, že víš, jak se jmenoval meč,
který byl ukovaný z úlomků Narsilu
- a patřil Aragornovi. - Jak by ne?
Andúril se jmenovala i moje kočka.
Jsem úplně nabuzená.
- Miluju, když převálcuju partu nerdů. - Bože. To vidím.
Víš co? Jsem ráda, žes přišla.
Já taky.
Na tyhle akce jsem nechodila vždycky sama.
- Aha. - Chodívala jsem tam
se třemi nejlepšími kamarády.
Becca se odstěhovala za prací do Atlanty,
Kate se vdala a odstěhovala
a Eli vstoupil do sekty, kde nesmí používat mobil.
To ne, Elii.
Občas mám pocit, že se celý vesmír spiknul, abych zůstala sama.
Jsem strašně osamělá.
Můžeme se zítra přece jen sejít a probrat to.
Jasně.
Ale dnes budeme slavit, neboť jsme rohanští jezdci,
šampioni hospodského kvízu!
Polibte si, trapáci.
- Měj se. - Ahoj.
Derekovi pořád dělá velké starosti ta figurína,
ale pomalu se vrací zpátky na zem.
- Zábavný, že? - Jo, jsem jak vetřelec.
Jo. Chci to dát i ke Gaby.
- Nejlepší budou návštěvy Derricka 2. - Jo.
Kde si Charlie myslí, že jsi?
Že spím v naší ložnici.
Vylezl jsem oknem.
- Jo, to znám. - Jo.
Jak se teda jako rodina sžíváte?
Vlastně dobře.
Myslel jsem, že tak dlouho vydržím jen sám se sebou,
ale já ji prostě miluju.
Je roztomilá. Je sobecká. Křičí, aby dostala, co chce.
Moje spřízněná duše.
A říkám to nerad, ale děkuju ti.
Hodně jsi nás toho naučila.
Mně bys děkovat neměl, kamaráde.
Jako máma mám plnou pusu keců, ale vychovala jsem jen přerostlý mrňata.
Snažíš se být dokonalým rodičem, ale ať děláš cokoliv, posereš to.
To je kupodivu osvobozující.
Takže na mých chybách nezáleží,
což je super, protože mi asi snědla AirPod.
To se brzo dozvíš.
Poslouchej. Já všechny tvoje syny znám.
- Nerozeznám je od sebe. - Jo.
Ale všichni mají velké srdce.
Matthew ne.
Jeho táta byl v nemocnici kvůli jeho drogám,
on to věděl, a neobtěžoval se ho navštívit.
Nějak se stalo, že jsem vychovala kreténa. Stydím se za něj.
Tátovy oblíbený hranolky.
Tak jsem to vůbec nemyslela.
Prosím, neodcházej. Pojď si o tom promluvit, Matt…
- Do prdele. - Matthew?
Nemůžu…
Paule.
- Paule! - No?
Ahoj.
Vůbec jsem se nebál, že nejsi živej. Je normální vidět někoho sedět potmě.
Nehybně.
Tak jakej byl první den?
Naprosto skvělej.
Asi je načase, abych s terapiemi skončil.
Myslíš, Paule?
- Dvakrát ti na to neskočím. - Ne, vážně.
Musel jsem odejít a zase se vrátit, aby mi to došlo, ale…
Už je čas, Jimmy.
To bych ti měl říct já.
No, můžeš, jestli chceš.
- Je čas, abys skončil, Paule. - Dobře.
Takhle jsem si to nepředstavoval, víš?
Jo.
Pojď sem.
No tak, Paule, potřebuju to.
Ty bláho.
Budeš mi chybět.
Moc mi na tobě záleží.
- Něco chci říct už dlouho. Teď to udělám. - Ježíši, Jimmy, prosím tě.
Neodejdu hned.
Musím to oznámit pacientům. Někoho jim doporučit.
Potrvá měsíce, než to ukončím.
Rozloučit se se mnou můžeš jen jednou a dneska to nebude.
Pojď. Cestou domů si dám pizzu.
Jdeme.
Jdeme!
Překlad titulků: Kristina Himmerová