Un, lai gan skumstam, ka esam viņu zaudējuši,
mēs varam priecāties, zinot, ka viņas dvēsele ir mierā.
Es gribētu nolasīt svētības vārdus:
"Mūsu palīdzība stāv Tā Kunga Vārdā, kas radījis debesis un zemi."
- Sveika, Liza! - Sveika!
Kā tev klājas?
Velns, nezinu. Normāli.
Esmu Majas bērēs, izrādot cieņu, bet…
cenšos citiem netraucēt un būt neuzkrītoša.
Tas nav iespējams.
Tu esi satriecoša 180 cm gara sieviete, kas ģērbjas kā staigājošs konfeti.
Nu, šodien esmu viscaur melnā, bet mana apakšveļa ir neonzaļa
un uz pakaļas čūska ēd tīģeri, jo man tomēr ir jābūt man.
Protams. Un tu esi perfekta.
Ir kādi jaunumi?
Jā, toksikoloģijas ziņojums apstiprināja alkoholu un Xanax viņas organismā
plus vēl OxyContin.
Un mēs joprojām nezinām, vai tas bija negadījums vai ne. To varbūt nekad…
Ai, velns! Ei, Liza, kāds mani pamanīja. Man māj, lai aizeju.
Izliecies, ka tev tur jāsatiek kāds cits.
Ko? Labi.
Tu esi ļoti klusa.
Tu dari kaut ko dīvainu?
Nu protams.
Labi.
Es tevi mīlu.
- Kā viņai ir? - Tu Gabiju pazīsti.
Viņa ir stiprāka par mums visiem.
Nezinu. Esmu diezgan stiprs.
Beidz! Tava sirds knapi velk.
Šorīt man tev bija jāpalīdz piecelties no poda.
Taisnība. Aizelsos, slaukot dibenu.
- Braien! - Jā.
Kāpēc šodien atvedi Satonu šurp?
Šodien man jāauklē. Gribēju braukt pie jums.
Tāpat vien. Cenšos atvieglot tev dzīvi.
Vienkārši esmu labs cilvēks.
- Nekas no tā nav ticami. - Viņš ir briesmīgs.
Bet kāda starpība! Es tikai gribu tevi apēst.
- Jā. - Kaut viņa tā darītu man!
Pēdējā laikā kontakta "āda pie ādas" nav bijis,
ja saproti, ko domāju.
Jā. Diemžēl saprotu.
Ārsts teica, ka seksa tev nedrīkst būt astoņas nedēļas.
Sešas līdz astoņas, ja? Un esmu parēķinājis.
Tu esi man parādā 16 reizes, kad esi apakšā, vai četras, kad esi augšā.
Es nekad neprecēšos.
Kādas tev Jordan kurpītes! Man patīk.
- Visi tik ļoti atbalsta… - Paskaties!
…Metjū sporta kurpju biznesu.
- Liels jums paldies. - Jā, protams.
Jokojat? Man jaunās kurpes ļoti patīk.
Man tik daudzi sit kanti!
Tā sieviete kafijas veikaliņā burtiski blenza.
ENDŽELA
Domāju - tāpēc, ka nozagi viņas kafiju.
Nē. "Endžela" ir vārds, ko lietoju kafejnīcās.
- Nav tiesa. - Ir gan.
Man apnicis, ka mani vienmēr sauc par Brai'nu.
"Endžela" tev tiešām piestāv labāk.
Sauksim viņu turpmāk par Endželu!
Kā tev tas patīk, Brai'n?
Kad jaunībā strādāju Belvjū,
ik reizi, kad kādu zaudējām,
mans vadītājs sasauca mūs kopā, lai mēs to emocionāli pārstrādātu.
Un tad viņš katram no mums lika pateikt, kā mums ir paveicies, ka cits citam esam.
Tu tiešām to darīji?
Nē, izlikos, ka man jāiet pačurāt,
taču atceros: es jutu, ka tā kopība
man palīdz tikt tam pāri.
Klau, es pārskatīju visus tavus pierakstus.
Nav nekā tāda, ko tev būtu vajadzējis darīt citādi.
Zinu.
Jūtu līdzi. Zinu, ka viņa tev tiešām rūpēja.
Jā, nu paldies. Tu mudināji mani ar pacientiem satuvināties,
bet nebrīdināji, ka sāpēs daudz vairāk, ja kas noies greizi.
Man likās - to tāpat varēja saprast.
Vienkārši zini, ka saprotam, cik tas noteikti ir smagi,
un ka būsim klāt, lai tevi atbalstītu.
Nu, klāt būšu es.
Polam acīmredzot jāiet uzsist basīti.
Tās sagādāja Lizas lielais, savādais dēls. Tev tikai skauž.
Jā, vienmēr esmu nožēlojis, ka izmetu savas slaima kurpes.
Labi, kungi. Šķiet, ka šī sapulce ir galā.
Ei, ja tev vajag laiku, es varu tavus pacientus paņemt.
Paldies, bet es tikšu galā.
- Skaidrs. - Labi. Atpakaļ zirgā.
Tā mēs godinām cilvēkus, kurus zaudējam.
Jūs esat labākie. Mīlu.
Kas?
Man ienāca prātā kas smieklīgs, bet nav īstais brīdis.
- Klāj vaļā! - Nē.
- Nu! Man vajag pasmieties. - Izstāsti, Džimij!
Labi. Tev ir mirušas pacientes seja.
- Ak kungs! - Ko?
Kas, pie velna, tev kait?
Es mēģināju būt jautrs. Domāju - tas uzlabos omu.
- Ak dievs! - Man bija mirušas sievas seja.
Es nonākšu ellē, ja?
Jā.
Tur tiksimies.
Ak, tas ir ārprāts!
Liekas, ka tikai vakar vedu tevi uz bērnudārzu,
un nu jau tu gatavojies absolvēt.
Ei, kāpēc nepateici, ka tevi ievēlēja par "izturīgāko"?
Tāpēc, ka man tas riebjas.
Biju es un puika, kam petarde norāva pirkstu.
Mani ievēlēja par "balto Maiklu Džordanu".
Es labi spēlēju basketbolu.
Un tie bija citi laiki.
- Sveika! Esi atpakaļ. - Sveika! Jā. Čau!
- Sveika! Jā. - Paldies.
- Sveika! - Sveiks! Jā.
Man te palika jaka, maks un atslēgas
pēc tavas mirušās mammas dzimšanas dienas.
Vari teikt tikai "mamma".
Tiešām? Vai nav par agru kļūt tik familiārai?
Labi. Mamma. Forši.
Jauki.
Es jau būtu tev aizvedis.
Nu, es negribēju izskatīties izmisusi.
Lai vai kā, tovakar bija jautri.
Diezgan dīvains pirmais randiņš.
Tik dīvains pirmais randiņš!
- Jā. - Tas nebija randiņš.
Bija pārāk daudz cilvēku.
Īstā randiņā jābūt tikai jums abiem.
Vieniem. Varbūt restorānā.
Nu, cilvēki būtu arī tur,
- vai ne? Apmeklētāji. - Jā. A-ha.
Viesmīļi.
Varbūt restorāna kritiķis?
Inkognito.
Kas traki skricelē. Blociņā.
- Bet mēs jau zinām. - Skaidri zinām.
Vai varat to izbeigt?
Protams. Pagaidām.
Bet viņai taisnība. Oficiāla pirmā randiņa mums nav bijis.
Tāpēc kā ar vakariņām rītvakar pie manis?
Tas būs randiņš.
Beidzot.
Paldies, ka atradi manas mantas.
Šķiet, es visu laiku kaut ko pazaudēju.
- Bija prieks tevi satikt. Labi. - Jā, tevi arī.
- Atā! Līdz rītam. - Jā.
- Līdz rītam. Labi. - Atā!
- Jā. - Jā.
Viņa ir forša, vai ne?
Jā, man viņa tiešām patīk.
Man tā vien šķiet - viņas mantām liek pazust mamma.
Nu gan!
- Sveika! - Sveiks!
Es iedomājos, ka tevi varētu iepriecināt
kulinārs ceļojums pa tavu bijušo apkaimi Longbīčā.
Nopirku frī ar čili un sieru tajā ļoti netīrajā ēstuvē
- pretī tavai vidusskolai. - Feini.
Un piparmētru karameles nūjiņu marinētā gurķī - benzīntankā pie mammas mājas.
- Velns, jā! - Un tā -
nespēju noticēt, ka to saku, - ir diezgan čoina.
Labākais: atraugājoties pēc dažām dienām, to vēl var sajust.
Klau, mīļais, tas tiešām ir jauki, bet man nemaz negribas ēst…
tāpēc… man laikam būs depresijas diēta…
- Nuja. Jā. - …dažas dienas.
Ko teiksi par šo?
Varbūt mēs ar tevi varētu ieritināties uz dīvāna
- un paskatīties Gredzenu pavēlnieku? - Izrunā pareizi!
- Vainīgs. Gredzenu pavālnieku. - Tieši tā.
Jā. Šovakar ne, mīļais.
Viņa atteicās no Gredzenu pavālnieka? Tas viņai tā patīk!
Zinu. Vārdu sakot, viņa pārdzīvo, tāpēc… vai varat viņu pieskatīt?
- Pilnīgi noteikti. - Es to nokārtošu.
Es esmu ticis galā ar pacienta nāves gadījumu, un, pārsteidzošā kārtā, tu ne.
Zinu. Tas tiešām ir apbrīnojami, vai ne?
Nepiesauc!
- Paldies, ka atbrauci, Derik. - Nu protams.
Tiešām mīļi, ka par viņu tā rūpējies.
Vispār, pirms šis viss notika,
biju plānojis viņu bildināt.
Jauki.
Un kad tu plānoji lūgt manu atļauju?
Lūgt tavu atļauju?
Viņš tagad nopietni?
Domāju, ka jā.
Labi. Pol, ja tev nav iebildumu,
es gribētu, lai atļauj apprecēt tavu kolēģi.
Es par to būtu ļoti laimīgs.
Velns, jā.
Vai ne?
Atvainojiet! Es tagad vienkārši esmu emocionāls.
Man šovakar būs pirmais randiņš.
Uzreiz to pārvērta par savu stāstu.
Tā viņš dara vienmēr.
Cik jauki, ka tu te sakārtoji, Eiva.
Un arī izmazgāji drēbes?
Cik jautri, ka mani ideāli piegulošie jauktā auduma T krekli
malās kopā ar tavām kokvilnas drēbēm.
Tā es pateicos par to, ka ļaujat man te dzīvot
- dažas pēdējās nedēļas. - Ko tu! Prieks palīdzēt.
Un zinu, ka jaunu darbu un dzīvesvietu meklēju jau diezgan ilgi,
tāpēc, līdz tos atradīšu, darīšu te visus mājas darbus.
- Tad paliec, cik ilgi gribi. - Mūsu mājas ir tavējās.
Sveiki!
- Bēdz! - Tev tūlīt jāiet prom.
Endžela! Esat pieklājīgā skatā?
Nē. Mums tikko bija sekss.
- Tā, ej! Aizkavē viņu! - Ko?
- Nāc! Jāiet. - Liza!
Ko? Kāpēc? Kāpēc man jāiet? Es Lizai patīku.
Jā, nē, patīc. Tiešām. Bet viņai ir arī spēcīgs viedoklis,
tāpēc būs jautājumi par to, ka te dzīvo.
Zini, "Bet uz cik ilgu laiku?" un "Ko tas nozīmē?",
un "Vai tā nav neveselīga dinamika, ja bioloģiskā māte
dzīvo kopā ar adoptētājiem?".
Tamlīdzīgas muļķības. Šīs durvis! Tā.
Lejā!
Es neklausīšos tavu dzīvesstāstu, Čārlij! Nevienu neinteresē.
- Es tikai gribu redzēt savu bērniņu. - Liza!
Sveika, Liza! Kā sviežas, saulīt?
Esmu pamanījusi,
ka jūs neievērojat Satonas ādas mitrināšanas rutīnu,
tāpēc atvedu krēmu no Eiropas, kas te ir aizliegts,
bet ļaus viņas ādai būt gludai mūžam.
Drīkstu izmēģināt?
Domāju - tev ir mazliet par vēlu.
Skaidrs.
Ko teiksiet?
Kāds te ir uzcirties.
Nu, apgriezies!
- Jā! Jauki. - A-ha.
Ir labi?
Izskaties kā princese.
Savā ziņā tā arī jūtos.
- Tu mirdzi. - Tie varētu būt panikas sviedri.
Esi nocīgs!
Nobijies un priecīgs.
Iemācījos to bērnudārzā. Atceros vēl tagad.
Vienkārši daudz kas ir uzkrājies.
Daudz garām palaistu iespēju. Es tiešām gribu, lai izdotos.
Zinu - kāds laiciņš ir pagājis, tāpēc atceries:
vispirms tev viņai jāiepriecina…
mazais vīriņš laiviņā.
Neciešu, kad Dereks ir nogribējies.
Izdzēšu to no atmiņas.
- Nu, viņam taisnība. - Viņam taisnība.
Labi, nu…
Novēliet man veiksmi!
Došu tev to padomu, ko tu devi manā pirmajā randiņā.
Esi tu pats, labi pavadi laiku,
un zobupastu tūbiņā atpakaļ dabūt nevar.
Ar "zobupastu" laikam bija domāta mana nevainība.
- Jā, sapratām. - Nezināju.
Kā būs, tā būs.
Ei!
Tev izdosies.
Paldies, meitēn!
Es savu zobupastu atdevu matemātikas skolotājai.
Jā, domāju - izdevās labi.
Kaut arī neviens restorānā man nepateica,
ka pārrunas vadīs Drē Tibodo.
Tas Drē Tibodo?
- Izbeidz šito! - Nekad.
Vārdu sakot…
Uz šo darbu pretendē daudzi, un…
ir tiešām forši būt tajā barā.
Piekāst to baru! Tu vari sasniegt jebko - tev tikai jātic.
Ai, velns!
Tūlīt sāksies grupa.
- Man jāiet. - Hei…
To veterānu grupu palīdz vadīt Gabija, ja?
- Jā. - Esi tik labs -
uzaicini mani līdzi!
Vai tas nebūtu dīvaini, tā kā neesi veterāns?
Es ļoti to gribētu.
Tā, uzmanību! Laiks sasēsties.
Pol!
Ko tu te dari?
Tas ir manis dēļ. Es viņu uzaicināju.
Kāpēc?
Tāpēc, ka viņš palūdza.
Smalki.
Domāju - tas, ko tu te dari, ir lieliski, tāpēc nospriedu atnākt apskatīties.
- Tiešām? - Jā.
Tad kāpēc neko neesi teicis? Pat ne reizi.
Esmu kautrīgs.
Tā, nu, sēdies nost un paliec kautrīgs!
Sveiki! Kā jums klājas?
Arī veterāns? Laikam Neatkarības karš.
Pazināt Polu Revīru?
Nē. Bet es pazinu tavu mammu.
Būs jautri.
Puiši?
Vai jūku prātā, vai tā ir Eivas somiņa?
Viņa būs aizmirsusi.
Jā, Liza, neiespringsti! Viņa jau te nedzīvo.
Kāpēc tu tā pateici?
Tātad viņa te tiešām dzīvo.
Nē.
Tad kam ir šie stringi?
Manējie.
Tavējie?
Jā, man stringi patīk.
- Tāpēc ka tie ir tik ērti? - Tieši tā.
Labi. Uzvelc!
Kāpēc ne?
Es te sēdēšu un izbaudīšu skatu.
- Nevaru sagaidīt. - Nedari tā!
Nu, es to daru.
Tu taču saproti, ka visu tie nenosegs?
Šķiet - varētu arī nosegt.
Nu… Aiziet!
- Eiva te dzīvo. - Čārlij!
- Kāds bija tavs plāns? - Uzvilkt šos stringus
un, ja godīgi, droši vien to izbaudīt.
Eiva dzīvo pie jums?
Viņa zaudēja savu viesmīles darbu un nespēja samaksāt īri.
Un vecāki no viņas ir praktiski atteikušies,
tāpēc viņa nevarēja braukt uz mājām.
Es taču teicu, ka Eivas ielaišana jūsu dzīvē ir slidena taka.
Jūs pavērāt durvis spraugā, un nu tajā ir stringi.
Ja nu ar viņu būtu noticis kas slikts?
Ja nu viņa būtu izdzīta uz ielas
un viņai būtu jāatrod cukurtētiņš
vai jāapprec vecs, bagāts vīrietis, kuru viņa nemaz nemīl?
Ak dievs! Ko es saku? Es burtiski aprakstu savu ideālo dzīvi.
Es saprotu. Tas, ka ļāvāt Eivai ievākties… bija līdzjūtīgi.
Jā.
Paldies. Es zināju, ka sapratīsi.
Tas ir tikai uz laiku.
Viņa tiešām cenšas atrast darbu.
Pag, pag!
Jūs domājat, ka tik skaista meitene kā Eiva nevar atrast darbu?
Vai viņa nevarētu novilkt krūšturi un kaut kur pārdot tekilas mēriņus?
Liza! Satonas dēļ es ceru,
ka mūsu sabiedrība nav tik sekla, kā tev šķiet.
Vai šis ir tavs?
Nu, es viņu te neredzu.
Un…
Neciešu, kad tev taisnība.
Tas sāk apnikt man pašai.
Čau!
Tu izskaties lieliski.
Paldies.
Pateicos. Bet saku uzreiz: līdz otrajai bāzei tu netiksi.
Esmu uzvilkusi mājas krūšturi.
Jā. Biju precējies. Tas man ir pazīstams. Bez stīpiņas.
Jā, tu saproti. Tāds kā maiss, kurā tiek iemesti pupi.
- Jā, tas pats. - Pabrīdinu.
Mans bijušais vīrs atbrauca, lai šonakt paņemtu dēlu pie sevis,
bet viņi vēl nav aizbraukuši.
Vispār es jau cerēju, ka varēšu iepazīties ar tavu bijušo.
- Tiešām? - Nē, nemaz.
Nuja. Tas būtu traki.
Nu labi.
Džimij, šis ir mans dēls Teits. Un šis ir Niks.
- Šis ir mans draugs Džimijs. - Sveiks!
- Sveiks! Patīkami. - Sofī stāsta - tu esot psihoterapeits.
- Jā. - Arī es apsvēru domu par to kļūt.
Vari joprojām. Tam vajag tikai astoņus gadus augstskolā.
Tur jau tā lieta. Man pietika ar vienu, lai apgūtu baseinu dizainu.
Mana specialitāte - ūdens slīdkalniņi dabā.
Ļoti forši. Ūdens atrakcijas mani neaizrauj.
Reiz gandrīz noslīku mākslīgajā upē.
- Bērnībā? - Nē.
Teit, esi pieklājīgs! Sasveicinies ar Džimiju!
- 'bdien! - Izdevās.
Labi. Jābrauc. Kāpēc sākāt spēlēt videospēli?
Tā bija mana vaina.
Apsolīju: ja viņš dabūs kontroldarbā 10,
drīkstēs izspēlēt vienu kārtu Diablo Dungeons.
Skaidrs.
Manā mājā ekrānos neskatāmies.
Ekrāni ir garām.
Nu es nostājos pret tevi pilnīgi bez iemesla.
Mēs varam aizbraukt uz restorānu, ja gribi.
Bet es pagatavoju coq au vin. Pamatā tāpēc, ka man patīk to izrunāt.
Jums nav jābrauc prom.
Tiklīdz viņš nomirs, mēs dosimies.
Viņš nekad netiek tālāk par Dreksu.
Labi. Tad paliksim pie coq au vin.
- Tu uzveici Dreksu. - Ak dievs!
Nevar būt! Viņš tika garām Dreksam.
Nākamais, nākamais līmenis
- Atvaino! - Nē, viss forši.
Domāju - šis viss ir forši.
Labi. Tā kā esi te pirmoreiz, stādies priekšā, nosaucot savu vārdu,
vecumu un mīļāko viena hita grupu no deviņdesmitajiem.
Pols, 74, Marky Mark and the Funky Bunch.
Kas, ellē, ir Funky Bunch?
- Vēlāk izstāstīšu. - Labi.
Es gribu sākt ar to, kas visiem ir prātā, -
ar Majas priekšlaicīgo aiziešanu.
Daudzi no jums Maju iepazina, kad viņa sāka nākt šurp uz cīņām.
Zinu, ka jums visiem par to ir, ko teikt.
Es sākšu.
Tas ir stulbi.
Skaidrs, ka viņai bija kādas grūtības.
Bet, atnākusi šeit, viņa smaidīja.
Un viņai bija skaists smaids.
Tas ir savādi, ka pēdējoreiz, kad viņu satiku, es situ viņai pa seju.
- Vecīt! - Joprojām esmu šokā.
Dažreiz, kad zaudējam pat tikai paziņu,
tas var uzjundīt iepriekšējo zaudējumu sāpes.
Pareizi, Pol?
Jā, to sauc par kumulatīvajām sērām.
Un, gluži tāpat kā cīņas mākslā, ir jāuzmanās.
Pat tad, kad domājat, ka ar jums viss ir labi,
skumjas var jums pielavīties un sadot iekšās.
Un tāpēc
ir svarīgi ļaut draugiem jūs atbalstīt.
Pat kautrīgajiem, kuri samuld par to, kāpēc ir te.
Kas te notiek?
Viņi runā par mums, bet patiesībā par sevi.
Es pārsitu tās mirušās čiepas lūpu, zin'.
Es zinu, vecīt.
Viss kārtībā.
- Turklāt viņa tev kārtīgi sadeva. - Tā bija gan.
Es zinu.
Sveiki! Esmu Eiva…
Velns!
Vai vari uz mirkli pie mums apsēsties?
Es tikai pateikšu vadītājai. Viņa ir forša.
Tas ir labi, ka viņa ir forša.
- Ko tu dari? - Nezinu.
Man nepatīk viņai šādi uzbrukt. Izskatās, ka viņai neuzticos.
Tāpēc, ka neuzticies.
Jo tu panāci, ka neuzticos.
- Nav taisnība. - Nē, ir gan.
Visīstākā taisnība. Jā.
Klau, man vajag funkcionējošas attiecības ar Eivu
visu atlikušo mūžu.
- Es aizeju. - Beidz! Nē, pagaidi!
Mums ar viņu ir jārunā.
Dari, ko gribi.
Es vienkārši viņu mīlēšu un drosmīgi bēgšu prom.
- Braien! - Ei! Atā, Eiva!
- Tiksimies mājās! - Atā!
Nē.
Nuja.
Klau, biju domājusi palikt pie Braiena un Čārlija tikai mazliet.
Skaidrs. Kas notika?
Izrādās - pie viņiem dzīvot ir lieliski. Attiecības ar vecākiem ir tik grūtas.
Vārdu sakot, es dabūju šo darbu pirms nedēļas, bet vēl nespēju aiziet.
Eiva, tu esi pelnījusi labu dzīvi,
bet tev jāļauj viņiem dzīvot pašiem.
Tik ļoti iesaistoties viņu ģimenē,
tu nedod viņiem iespēju izveidot pašiem savu ģimeni.
Nu labi. Bet ar ko tad tu esi citāda?
Tu ej iekšā viņu mājā, kad vien gribi,
un viņu bērnu sauc par savējo.
Satonai patīk, ka tā daru.
Liza, tu sadzini man pēdas, lai runātu par to,
kam jānotiek Braiena mājā, bez Braiena - te, Olive Garden.
Restorānā, kur - esmu diezgan droša - tu savā mūžā neesi bijusi.
Es nāku šurp visu laiku.
Man garšo viņu ogļhidrātu nūjiņas.
Tās sauc par maizes standziņām, un zinu, ka gribi vienu nogaršot.
Ko tagad?
Nezinu. Bet šo man noteikti vajag vairāk.
Tūlīt būs.
Varbūt arī ceptus ravioli? Zini…
Šis ir pārsteidzoši garšīgi.
- Kaut nebūtu teicis "pārsteidzoši"! - Nekas.
Grasījos teikt, ka dabūju šo recepti ceļojumā uz Parīzi,
bet patiesībā tā ir no Gaja Fierī.
Vienīgo reizi, kad biju Parīzē,
es tikos ar vienu sievieti, un mēs
- piestiprinājām pie tilta slēdzeni. - Jā.
Jocīgi, ka nevaru atcerēties viņas vārdu.
Beidz! Noteikti vari.
Jā, varu. Man tikai nepatīk, ka tas nav skaists.
Bernīsa.
Tu tikies ar Bērniju.
Es tikos ar Bērniju.
Jā.
Pēdējā, ar ko tikos, pirms…
Tijas.
Jā. Atvaino! Visu laiku atgriežos pie viņas.
Nē, nekas.
Tas tiešām ir īpaši, cik ļoti pēc viņas ilgojies.
Nopietni. Ir sajūta, ka tāda mīlestība ir tikai reizi mūžā.
Varbūt.
Tomēr ceru, ka ne.
Paņemšu instrumentu kasti.
Teits tika nākamajā līmenī - viņš spridzina.
- Forši. - Sasodītais Drekss!
Salabošu pagalma puses loga sietu. Kāds varētu ielauzties.
Diez vai siets apturēs laupītāju.
Viņš ir precējies otrreiz.
Viņam ir sava māja, bet viņš joprojām te staigā
kā saimnieks.
Tu pati mani vienmēr sauc kaut ko salabot.
Tāpēc ka tu vienmēr ierodies bez pieteikšanās.
Viņš pieprasa savu atslēgu.
Tāpēc ka viņa pieprasa primāro aizbildniecību.
- Nu labi. Atvaino! - Nu labi.
- Jep. - Mums nav īsti izdevies pāriet
uz cieņpilnām šķirtu vecāku attiecībām.
Tas nav nekas tāds, ko maza konsultācija nevarētu mainīt.
Jā, es arī tā saku, bet viens no mums pret to izturas kā idiots.
- Nu beidz! - Nomierinies! Es neteicu, kurš.
Tas ir viņš.
Kaut es pazītu labu psihoterapeitu!
- Nekādā gadījumā. - Tu esi slikts psihoterapeits?
Nē. Esmu lielisks.
Bet tas būtu ārkārtīgi nepareizi, tāpēc…
Beidz! Es esmu te, viņš ir te.
Vai tu nevari izdarīt to, par ko man stāstīji:
kā tu - nezinu - strādā uz savu galvu?
Džimijoju. Domāju, ka to atcerēsies.
Tas ir mans vārds.
- Tad džimijo! - Jā.
Nē. Atvaino! Es baudīšu savu coq au vin.
Redzi? Tā viņa dara vienmēr.
Viņa vienmēr nostāda visus neērtā stāvoklī.
- Es tevi nostādu neērtā stāvoklī? - Jā.
Es cenšos ar tevi runāt par to, kas notika.
Klau, gribu atgriezties pie mūsu randiņa, tāpēc runāšu tieši.
Nik, es jūtu, ka tev ir neatrisināta piesaiste.
Ļoti neatrisināta.
- Tas pārāk nepalīdz. - Labi.
Tava biežā klātbūtne Sofī mājā
droši vien nav saistīta ar mantu labošanu vai bērna audzināšanu.
Tā tu centies mazināt vainas sajūtu par to, ka izjauci laulību.
Tu nostājies viņas pusē, jo gribi ar viņu pārgulēt.
Sofī, arī tev ir neatrisināta piesaiste.
Varbūt tomēr negrib ar tevi pārgulēt.
- Nē, grib gan. - Še tev!
Domāju - tu viņa disfunkciju paciet tāpēc,
ka tev ir vieglāk atgriezties pie vecās dinamikas,
kas paredz arī pieejamu meistaru,
nekā iemācīties noteikt robežas.
Klau, tu nevari vainot Niku,
kamēr skaidri neesi noteikusi savas robežas.
Gribu, lai atdod mājas atslēgu.
Paldies, ka mūs šodien pieņēmāt.
Es vienmēr esmu pieejama ārkārtas seansiem.
Lai gan šis, protams, ir mazliet citāds nekā tā reize,
kad Marks nosūtīja naudu instagrama modelei.
Viņai vajadzēja piederumus nodarbību telpai.
Viņa parkā mācīja taidzi.
Labi.
Es zinu, cik daudz jums abiem Maja nozīmēja.
Mēs tikai mēģinām to aptvert.
Dzirdēju, ka viņas organismā bijušas zāles,
un es nezināju, ka viņai ar to ir problēmas. Jūs zinājāt?
Es nedrīkstu runāt konkrēti,
jo man joprojām jāsargā Majas privātums,
bet man tiešām ir liela pieredze ar atkarībām,
un diemžēl šādas lietas var notikt un notiek ar cilvēkiem,
kas meklē aizmiršanos kādās vielās.
Bērēs mēs aprunājāmies ar viņas tanti.
Viņa izstāstīja, ka Majas mammai arī bijušas problēmas ar narkotikām
un viņa Maju pametusi, kad viņai bija 10 gadi.
Jūs to nezinājāt?
Mēs ar Maju savu kopīgo darbu bijām tikai sākušas,
un esmu droša - ja man būtu bijis mazliet vairāk laika…
- Vairāk laika? - …viņa to izstāstītu.
Majai nepārprotami bija grūtības. Vai jums tas nebija jāredz?
Par ko jūs te vispār runājāt?
Es saprotu, ka jūtaties dusmīgi un apjukuši,
un jūs drīkstat to izgāzt uz mani.
Vienkārši šķiet dīvaini,
ka mēs par to laikam zinām vairāk nekā jūs.
Jā. Tā…
Draugi! Ņemot vērā notikušo, es tiešām domāju, ka būtu labi,
ja es atzītu, ka uzticība starp mums varbūt ir zudusi.
Un, lai gan es jūs novērtēju un jūs man rūpat,
man ir pienākums pajautāt, vai jūs nejustos ērtāk,
ja turpmāk tiktos ar kādu citu.
- Jā. - Jā.
Redzējāt? Jūs beidzot to izdarījāt - par kaut ko vienojāties.
Jā. To panācu es. Jei!
Kas tas par sviestu, Liza?
Eiva atrakstīja, ka pārcelsies pie draudzenes.
Tu tiešām esi pārkāpusi robežas.
Jep. Un tā ir tikai jūsu vaina.
Mūsu? Kā tad mēs tagad esam tie vainīgie?
Tāpēc ka ļāvāt man kļūt noteicējai. Ļāvāt man sevi izrīkot uz katra soļa.
- Liza… - Ne tagad, Čārlij! Es runāju.
- Atvaino! - Re, tu to izdarīji atkal.
Jums mani jāatlaiž.
Mēs tevi neatlaidīsim.
Jūs audzināt bērnu.
Jums jābūt noteicējiem pašiem savās mājās.
- Dariet to! - Es…
Negaidi no viņa atļauju, gļēvuli! Dari to!
- Tu esi atlaista. - Nē, neesmu.
Vai zini, ko nozīmē vārds "izlēmīgs"?
Ja tas palīdz,
es, jums nezinot, aizvedu Satonu viņas pirmajās vēlbrokastīs.
Un es nofotografēju, kā viņa tur manu mimozu.
Mēs gribējām to darīt kā ģimene, tu kuce!
- Sadod viņai! - Mums ir piegriezies,
- ka uzvedies šai mājā kā noteicēja. - Jā.
Kad Satonai jāguļ un kur,
- kā mums viņa jābaro… - Jā.
…kā jāvanno un kā jāgaida atrauga.
Viņas vecāki esam mēs, Liza.
- Mēs. - Gribi bērniņu? Sūdīgi.
Būs jāgaida, kad kāds no taviem muļķa dēliem
pataisīs tevi par vecomāti!
Nu re! Tu to izdarīji.
Esmu atlaista. Un tas ir uz labu.
Skaidrs, ka Satona pēc manis ilgosies.
Pēc mūsu saberzēšanās ar deguniem un mazgāšanās vanniņā
ar pīlītēm un…
Nu…
- Bet tas nekas. - Ei, nē. Liza!
Mēs esam pateicīgi par visu, ko mūsu labā esi darījusi.
Mēs tiešām nebūtu tikuši līdz tam,
ka pietiek ar vienu pilna laika auklīti, ja nebūtu tevis.
- Paldies par visu, ko mums iemācīji. - Ņemiet par labu!
Lūdzu, paliec viņas dzīvē!
Es joprojām ieradīšos, kad vien gribēšu.
Es tikai viņu vairs neauklēšu par brīvu.
Ko mēs izdarījām?
Labi. Atā, draudziņ! Malacis, ka novāci Dreksu.
Neteikšu, ka tas bija lielisks pirmais randiņš.
Bet bija garšīgs ēdiens.
Interesanta saruna.
Droši vien daudz vairāk kliegšanas, nekā tu gaidīji.
Varbūt mazliet.
Taču Bernīsa bija itāliete, un tās attiecības bija diezgan skaļas.
Vai tas ir rasistiski?
Tikai mazliet.
Ei, Džimij, vai varu tev ko lūgt?
Es zinu, ka šovakaru sabojāju,
bet… vai varam kādreiz pamēģināt vēl vienu pirmo randiņu?
Tikai pasaki, kad.
Tūlīt.
- Ei! - Augstā debess!
Kāpēc tu te esi tik vēlu?
Tāpēc, ka te esi tu.
Marks un Dona mani atlaida.
Stulbi.
Kas notika?
Pirms tam
viņi izstāstīja, ka Majai bija problēmas, jo viņa tika pamesta.
Es nepanācu, ka viņa to izstāsta, Pol.
Mēs nevaram ietekmēt to,
ko mūsu pacienti izlemj mums stāstīt.
Nav brīnums, ka viņa sabruka, kad draugi aizbrauca.
Ja es to būtu zinājusi, varētu kaut ko izdarīt.
Varbūt. Varbūt ne.
Vientulība ir maita.
Un pasaule ir vientuļa vieta.
Sliktākais ir tas, ka nezinu,
vai tas bija tīšām vai netīšām.
Nāve ir nāve.
Mēģini sevi nešaustīt, prātojot, kas te ir kas.
Tātad saki, ka nav būtiski, vai es to uzzināšu?
Es saku: man šķiet - tu to jau zini.
Zini, es veltīju tik daudz laika tam, lai varētu sākt strādāt ar traumām.
Es pat neapstājos padomāt, vai man tas jādara.
Un tā bija baigā kļūda, jo izrādās - es to galīgi nejēdzu.
Nē, tā nav.
Tas pieder pie šī darba.
Maja ir tikai pirmā,
un varu galvot: ja iesi pa šo ceļu,
viņa nebūs pēdējā.
Ko tu dari?
Nākamnedēļ atceļu visus pacientus.
Es pārdomāju.
Man tiešām vajag pauzi.
Vai atceries manu mentoru no Belvjū?
Vienmēr, kad sanāca ziepes,
viņš teica vienu un to pašu, un tas man tiešām iesēdās prātā.
Viņš teica: "Jo ilgāku laiku tev vajag, lai uzkāptu zirgā atpakaļ,
jo mazāka iespējamība, ka tu jebkad spēsi uzkāpt atpakaļ."
Jā. Nu, pie velna to zirgu!
Arlabvakaru, Pol!
Vau!
Tulkojusi Inguna Puķīte