Kodėl man taip sunku suvokti,
jog aš padedu Alisai Leird krautis lagaminą į koledžą?
Gal todėl, kad nepadedi.
Apsimeti filosofu, kad nieko neveiktum.
Dieve, kaip bėga laikas.
Regis, dar vakar buvai Saton amžiaus, o dabar tau…
- Aštuoniolika. - Aštuoniolika.
Tu dabar moteris.
Bet palauk.
Tik du lagaminai visiems mokslo metams?
Mes su Čarliu išvykstam vos keliems mėnesiams,
o man prireikė lagamino vien mano labubu.
Tiksliau, Saton labubu.
Likusius daiktus tėtis man atveš kitą mėnesį, kai gausiu bendrabutį.
Čia tik daiktai futbolo treniruotėms.
Dieve mano. Išvažiuoju po trijų dienų. Man reikia daugiau laiko.
Dukra. Tu pasiruošusi.
Aš tai pasiruošusi. Tu – ne.
Liksi čia vienas.
Liz su Dereku išskrenda į Ispaniją, jis – į Tenesį.
O su Sofi tu viską sugadinai.
Nesugadinau.
Aš pasimečiau ir leidau savo problemoms su tavo seneliu nuvyti ją amžiams.
- Kaip tikras asas. - Asas,
kuris susipyksta su savo bosu prieš pat jo išvykimą,
ir dabar abu tyli
lyg pora susipykusių mokyklinukų.
Ką, beje, aš palaikau.
Klausykit, jums nereikia bijoti.
Vienam man bus gerai. Aš net laukiu to.
Galėsiu gerti iš butelio tiesiai iš šaldytuvo.
Sultis, pieną, sojos padažą.
Galėsiu vaikščiot po namus vien su apatiniais.
Geras. Dabar man tikrai palengvėjo.
- Sojos padažą? - Taip.
Kartais mėgstu susikimšti sušių krūvą, o paskui užsigert padažu.
Tai neramina.
Žinot, mes abu jums dėkingi,
- kad leidote mums čia pagyventi. - Ne.
Tik kol gausim savo daiktus.
Ar tu tikrai gyvensi Konektikute amžinai?
Kol mirsiu.
Gal net ant šios sofos.
- Tėti. - Polai, nereikia.
Gal nusibaigsi ant klozeto, kaip Elvis.
Eime ruoštis beisbolo treniruotei.
- Kas tas Elvis? - Nesvarbu.
Kodėl jis vis dar čia?
Mes stengiamės išsaugoti santuoką.
Atleisk, kad norėjau, jog Džimis nupurtytų nuo tavęs Deivą.
- Jėzau Kristau, Polai. - Pala, jis tau pasakė?
Žinai, kadangi su savo tėčiu kalbėdavom akis į akį
apie mano seksualinius partnerius,
todėl aš irgi judu paliksiu vienus.
Ačiū.
Ką? Džimiui išsprūdo, kai supyko ant manęs.
Buvo keistas metas.
Mes su Deivu gyvenome atskirai, o Džimis toks rūpestingas.
Tai nieko rimto.
Taigi, tai buvo „nieko rimto“ seksas.
- Nesupratau? - „Nieko rimto“ seksas.
Seksas be įsipareigojimų.
- Taip… - Džulė irgi buvo „nieko rimto“ seksas,
kol tapo visai ne „nieko rimto“.
Liaukis kartojęs „nieko rimto“ seksas.
O kas yra „nieko rimto“ seksas?
Tavo mamai nederėjo to sakyti tau girdint.
Paaiškinsiu vėliau.
Ne, nepaaiškinsi.
5.45 ŽADINTUVAS
O Dieve, kas vyksta? Kodėl?
Kas čia?
Pamaniau, jog turim pratintis anksčiau keltis,
kad prisiderintume prie Barselonos laiko.
Ispaniškai tai reiškia „kelkis, saulyte“.
Kaip ispaniškai „Aš tave nudėsiu, blemba“?
Gerai, kaip nori.
Hola, amigo. Tu ankstyvas, Šonai.
- Dar neišsikraustei į naują butą? - Išsikrausčiau.
Tai ką čia veiki, žmogau?
Žinai, Alisa išvyksta.
Dabar nevertėtų palikti Džimio vieno po to, ką jis dėl manęs padarė.
Tai ką, apsimesi, kad vis dar čia gyveni?
Bent jau kol išdrįsiu jam tai pasakyti.
Neišprotėk. Jis dėl tavęs džiaugsis.
- Labas, Džimi. - Hola.
Ką čia veiki taip anksti?
Nežinau, vyrai. Nes išgirdau šūkavimus.
- Taip, čia mes. - Ko čia džiūgauji?
Pažvelk, kokia diena. Nagi.
Atleisk, žmogau.
Plepėjau su Dereku
išėjęs iš baseino namelio, kur miegojau naktį.
Puiki istorija.
Ar žinote, kiek dabar laiko?
Visi tučtuojau grįžtat į lovas, antraip…
Eina sau.
Sužinojo.
Ko čia šnairuoji?
Įprastai, kai mano vaikinas iškrečia kažką panašaus į tai, ką vakar iškrėtei,
pagalvočiau, kad jis neištikimas.
Bet jaučiu, kad tu pasimetei ir tiesiog suimprovizavai.
Kas mane išdavė? Tai, jog nežinojau, kur dėti nykštį?
Šūdas, vėluoju.
Turiu ruoštis.
Mielasis, tas naujas ir brangus muilo gabalas?
Prašau, neplauk juo užpakalio.
Neplausiu.
Bet dėl visa ko, paskui neplauk juo veido.
Mielasis, turi tailenolio?
Negirdžiu tavęs.
Ne, negali būti.
Negali būti.
Mano brangusis.
- Ei, mieloji. - Taip?
Turiu idėją.
- Gerai, kokią? - Labai gerą.
Gal nusimeskim drabužius ir eime kartu į dušą?
Kodėl taip šnopuoji?
Aš visada taip kvėpuoju. Kodėl tu taip stovi?
Nežinau.
- Eime į dušą kartu. - Ne, negaliu.
Turiu ankstyvą pacientą.
- Iki, mielasis. - Neapkabinsi?
- Taip. Viso gero… - Ačiū.
…mano vaikine. Smagu.
- Apkabinai kaip vyras. - Taip.
Viskas, varau.
Ką, mes susipykom?
Nežinau. Galbūt.
Gal. Aš net ne…
Labas, Polai.
- Taip? - Labas.
Kaip tu?
Gerai.
Kaip Konektikutas?
Negaliu skųstis.
Turiu asmeninį šefą.
Neišleisk visos pensijos iš karto.
Mano anūkas.
Kuo galiu tau padėti, Džimi?
Klausyk, aš atsiprašau,
kažkaip negražiai išsiskyrėme.
Tu buvai visiškai teisus.
Kada?
Kad mano pyktis buvo skirtas kitam asmeniui.
Ramiai, vaike.
Vadovėlinis perkėlimo atvejis.
Devyniasdešimt procentų mano pacientų išsilieja ant manęs,
paskui pabudę kitą rytą suvokia, jog aš ne jų tėvas.
Žinau, kad tu ne mano tėvas, Polai.
Tikrai?
Aš nenorėjau taip išsiskirti, supranti?
Aš labai laukiau mudviejų atsisveikinimo pusryčių.
Norėjau tau daug ką pasakyti.
Kaip visada, Džimi.
Savo mintyse įsivaizduoji idealią versiją, kaip viskas turi vykti.
Bet gyvenimas chaotiškesnis, ir tai yra gerai.
Kaip Alisa? Vis dar ketina čia užsukti
- pakeliui į Veslėjų? - Taip.
Ji nerimauja palikdama mane vieną tuščiuose namuose,
todėl turiu jai parodyt, kad man viskas gerai.
Ir surengti jai gražiausias palydas.
Užsukti į jos mėgstamiausias vietas mieste,
o išlydint oro uoste pasakyti tobulą atsisveikinimo kalbą.
Aš ir vėl tai darau, tiesa?
Tiesa.
Bet kalbame apie Alisą, todėl šįkart nepriekaištausiu.
Klausyk, norėjau tau pasakyti…
Tėti, gali pats susitepti sumuštinių.
Velnias, nebegaliu kalbėt. Palaikom ryšį.
SKAMBUTIS BAIGTAS POLAS ROUDSAS
Taigi. Įvykdžiau viską iš būsimos močiutės sąrašo
prieš kelionę.
Užregistravau Peiton su Vilu pas mūsų akušerę.
Išsiunčiau dėžę vitaminų ir labai įdomų straipsnį
apie tai, kaip vaginos nebeatsigauna po gimdymo vandenyje.
Mieloji, tą straipsnį parašei pati?
- Taip. - Taip ir maniau.
- Labas. - Sveika!
Ar pasiruošusi eiti antakių ir burbulinės arbatos? Radau tokį saloną.
Negaliu.
Konoras vedasi mane prašmatnių pietų.
Šiandien mūsų sukaktuvės.
Veduosi? Sukaktuvės?
Laimingi dešimt mėnesių ir 13 dienų, meile.
Tu jau trečią kartą iškeiti susitikimą su manim į Konorą.
Maniau, norėsi pabūt su manim dažniau
iki mano išvykimo į koledžą.
Taip, tu juk išvyksti į koledžą.
Pamiršau, nes tu man to nesakei gal kokias penkias minutes.
- Rimtai? - Rimtai.
- Rimtai? - Ne.
Tu nesikišk.
Jaučiu tarp jūsų lyg ir įtampėlę.
- Užsičiaupk, Konorai. - Tylėk, Konorai.
Žinai, ką? Aš miegosiu su tavo broliu.
Tavo nuomonės čia niekas neklausė.
Kodėl? Kodėl tai nuolat vyksta?
Taip jau yra.
Priprask, bičiuli.
Tik neaiškink mūsų sūnui, kad moterys yra pamišusios.
Tegu pats išsiaiškina.
- Liz? - Ko? Taip, aš…
- Liz? Nejuokauk. - Aš čia. Ką darai?
- Eina šikt, visiškos šakės, Liz. - Kas yra?
Pažiūrėk.
O Dieve, pagaliau jis tau pasipiršo.
Nieko jis nedarė.
Aš radau žiedą. Pasimatavau.
Ir negaliu nusiimt.
Ir ką tai reiškia „pagaliau pasipiršo“? Tu žinojai?
Žinoma. Derekai vienas kitam viską sako.
Derekas viską savo man, ir pagal perimamumo dėsnį…
Aš irgi esu Derekas?
Liz, kodėl man nesakei?
Nes nenorėjau sugadinti staigmenos.
Leidau tau pačiai ją susigadinti.
Aš tam nepasiruošusi.
Dar nesusitaikiau su Majos mirtim
ir dar planuoju karjeros šuolį.
Todėl jis tau dar nepasipiršo.
Jis laukė patogios progos.
Bet tai ne jo reikalas.
Tarėmės aptarti visus svarbius žingsnius, o jis nesitaręs išleido net 13 000 dol.
- Išsiaiškinai kainą? - Žinoma.
Didžiuojuosi tavimi.
Gerai. Ne.
Ne. Mes atsisėsime.
Iškvėpk.
Puiku.
Dabar ištepsime pirštą lubrikantu.
Tu jį padėsi atgal,
o kai jis tau pasipirš, mes draugausime poromis,
vyksime kartu į atostogas, ir viskas bus kaip „Baltojo lotoso“ seriale.
Gerai skamba?
Tada oro uoste aš jai pasakysiu:
„Aš noriu, kad prisimintum, ką sakydavau, kai vaikystėje
bijodavai išvykti į stovyklą.
Timptelėk tą nematomą giją, jungiančią mūsų širdis,
ir aš pajusiu.
Kad ir kur būčiau, kad ir ką veikčiau, aš sustosiu.
Ir timptelėsiu atgal.“
- Velnias. - Pribaigei mane.
Taip, aš ir pats susigraudinau.
Prakeikimas.
Turiu repetuoti šią kalbą,
kad sakydamas jai neapsižliumbčiau.
Tada, kai ji apsiverks, aš neverksiu,
ir ji supras, kad man viskas gerai, ir jai nėra ko jaudintis.
Taip.
Pirma naktis tuščiame lizde gali būt sunki.
Ačiū Dievui, tu dar čia.
Gal rytoj ateičiau į baseino namelį
ir kartu pažiūrėsim „Dodgers“ rungtynes?
Arba nueitume į barą.
Arba žinai, ką?
Nuvažiuokim į stadioną ir pažiūrėkim gyvai.
- Jie žaidžia svetur. - Kelionė automobiliu!
- Ar toli? - Atlantoje.
- Taip, per toli. - Per toli.
Štai ji.
Ar lauki tobulo vakaro prieš kelionę?
Maniau, gal sužaiskim mini golfą Kasl parke,
tada pavakarieniaukim senamiesty, paskui užsukim į „Fudgy Mondays“ ledų.
Man tas pats.
Puiki pradžia.
Ji ne ant tavęs pyksta.
Jos susipyko su Samer, nes ta per daug laiko praleidžia su Konoru.
Tik šįkart jos nesusimušė.
Ar keista, jog džiaugiuosi, kad radau progą pabūti tėvu?
Gerai. Rytoj baseino namely, gerai?
Labai gerai.
Turi jam pasakyti!
Taigi, mano vidinis rate.
Padėkit man suprast, ką turiu atsakyt,
kai Derikas priklaups ant kelio su šituo.
- Dievuliau. Koks gražus. - Žinau.
Gal tai, jog negali jo nusiimti, yra kūno ženklas.
Arba Jėzaus.
O Dieve, mama, ne viskas yra Jėzus.
Man mėnesinės, ir ištino pirštai.
Tavo mėnesinės yra Jėzus.
- Ką ji pasakė? - Kad Gabės mėnesinės yra Jėzus.
Jos mėnesinės yra kas?
Būk vyresnis.
Kiek žmonių tau padėjo įsijungti vaizdo kamerą?
Aš pats prisijungiau.
Su keturių žmonių pagalba.
Liaukitės. Susikaupkite, blemba.
- Nesikeik! - Ačiū, mielasis.
Taigi, mano tuoktuvių su Deriku pliusai ir minusai. Pirmyn!
- „Baltojo lotoso“ savaitgaliai. - Ne.
Nepamirškite, jis turėjo tai aptarti su manim, aišku?
- O ne pult mane iš pasalų. - Galiu jį suprasti.
Jis pratempia tave besispardančią
per kiekvieną svarbesnį jūsų santykių įvykį.
Mes su Liz kalbėjome apie tai per priešpiečius.
Pala. Jūs susitikinėjate be manęs?
- Taip. - Kartais.
Ji tau padovanoji akmenį?
Ne.
Nemanau.
Kokios išdavystės. Aptarsime vėliau.
- Padovanojai jai akmenį? - Tai ne apie tave.
- Man tai nedovanoji. - Tiesiog…
Aš noriu akmens.
Beje, netiesa, kad jis mane tempia.
Jis kone per prievartą atsitempė tave į pirmąjį pasimatymą, bl…
Ir kodėl jis jai nepatiko?
Nes jis nebuvo narkomanas, kurį reikia gelbėti.
Taip. Todėl. Teisingai.
Jis turėjo tempti tave į Padėkos šventę.
Gal tikras klausimas turėtų būti ne „Kodėl turi tekėti už jo?“,
o „Kurių galų jis turėtų vesti tave“?
Rimtai, Polai? Aš tuoj tave išjungsiu.
Ačiū Dievui.
- Ilgiuosi tavęs. Dėjau ant Parkinsono. - Iki, Polai.
- Dėjau ant Parkinsono. - Dėjau ant Parkinsono.
- Atleisk, mama. - Šįkart leidžiu. D. ant Parkinsono.
Tai ką galvoji?
Jei atvirai, nesu tikra.
Gerai, jei šitam rate nekalbėsim apie anūkus,
aš išeinu.
Mini golfui aš per didelis.
Kol žaidėm, norėjau pereiti per kaimą
ir numušti visus malūnus.
Pameni, kai mamai uždraudė čia eiti, nes ji sulaužė klounui nosį?
Taip, ir net ne iš pykčio, o iš džiaugsmo, jog įmušė į skylę.
Ir gal truputį dėl alkoholio.
Panašiai.
Ką ji čia veikia?
Po galais?
Maniau, kalbėsim apie tai, jog nori kviest mano mamą į pasimatymą.
Tave labai paprasta apgauti.
Nebuvai pagrobta vaikystėje?
Buvau. Pagyvenau Maroke.
Tai daug ką paaiškina.
Samer, sėsk, prašau. Nupirkau tau ledų.
Klausykit, šiaip aš nesikiščiau.
- Kištumeisi. - Taip, kiščiausi.
Bet neseniai aš pats sugadinau draugystę.
Patikėkite, jūs tikrai nenorite taip išsiskirti.
- Todėl suvedžiau jus abi čia. - Puikiai sužaista, tėvuk.
Klausykit, pokyčiai yra baisu.
Veslėjus yra toli.
Manau, kad jūs nervinatės, nes bijote viena kitos netekti.
Aš tavęs žiauriai pasiilgsiu.
Galim kalbėtis per „FaceTime“ kasdien?
Žinoma. Be to, tau draudžiama turėti kitų raudonplaukių draugių.
Man jokia kita raudonplaukė nepatiks.
Aš tave labai myliu.
Štai taip.
Ir dar. Naujus kvaišalus susitarkim išbandyt tuo pat metu.
Ir lesbietiškus reikalus išbandysi pirma su manim.
Manau, galiu jus palikti.
Kornholas!
Žinai, manau, šis žaidimas turi tapti sporto šaka.
Manau, to nori, kad baltaodžiai dominuotų.
Kai Taigeris nebežaidžia, susigrąžinom golfą.
- Ačiū Dievui už kekšes. - Taip.
- Kornholas! - Bičiuliai.
Džiaugiuosi, kad atėjau pirma Gabės.
Ji rado tavo žiedą.
Ką? Kaip?
Nesvarbu.
- Ji nepatenkinta. - Prakeikimas.
Ji ateina. Bėk!
Nusiramink.
Žiedas? Po galais! Kuriems galams?
Todėl, kad tave myliu?
Juk susitarėm viską iš anksto aptarti, pameni?
Atleisk, kad pagalvojau, jog būdama su manim
galėtum būt laiminga.
Absurdas, Gabe, ir turiu pripažinti…
Man atrodo, kad aš čia daugelį pažįstu.
Ar ten mano pusbrolis?
Ir toji gašli mergiotė iš tavo kurso?
Atrodai nerealiai.
- Tavo sesuo. - Labas, Derikai.
- Ir tavo mama. - Sveikas.
Kas čia vyksta?
Džimi, jis tuoj atspės. Šviesą!
Tuoj.
- Aš tuoj. Gerai. - Aš nenoriu mirti…
- Nusiramink. - …kornholo bare.
Mėginai mane nustebinti, bet aš taip lengvai nepasiduosiu, girdi?
Ir aš nesiklaupsiu,
nes turiu daug ką pasakyti,
todėl nepurvinsiu savo suknelės.
- Pasiruošęs? - Visai ne.
Blogai. Prisisek.
Gerai.
Derikai.
Visą gyvenimą jaučiausi kaip iš kitos planetos.
Lyg būčiau aukšta ateivė kaip Kal-El,
nukritusi į žemę, bandanti pritapti prie normalių žmonių.
Žinai, jaučiausi gana vieniša.
Tada atsiradai tu visas toks šmaikštus,
supergražus ir labai geras.
Šalia tavęs niekada nesijaučiu nejaukiai.
Rimtai.
Pamylėčiau tave čia pat, visų akivaizdoje.
Tu leidi man būti savimi.
Žinai, tu matai mano pamišusią dalį ir ją priimi.
Aš irgi taip darau.
Žinau, mieloji. Žinau.
Man patinka, kad esi džentelmenas.
Ir man labai patinka, kad tavimi nereikia rūpintis,
bet jei aš norėčiau, leistum man ir tai.
Bet labiausiai man patinka, kad verti mane augti.
Nepaisant visų mano atsikalbinėjimų.
Gyvenimas šiemet mane išgąsdino.
Taip.
Bet, manau, jei turėsiu garbę
ir privilegiją turėti tave šalia…
nebijosiu nieko.
Net šito.
Derikai, ar vesi mane?
SAKYK TAIP!
- Taip. - Taip!
Anūkai!
Kodėl čia mano podologas?
Nežinau. Kviečiau visus iš tavo kontaktų sąrašo.
- Pasveikinkite mano podologą. - Sveikas!
- Podologas! - Podologas, podologas.
Atvažiavom.
Radau.
Buvau pametusi čia savo tikrą asmens pažymėjimą.
- Be jo neišskrisiu. - Ne.
Negaliu patikėti, kad mano mergaitė išvyksta į koledžą.
Taip, džiaugiuosi, kad sugebėjote įterpti judviejų paskutinį nuotykį.
Gerai.
Kur mano…
Aš noriu, kad prisimintum, ką sakydavau, kai vaikystėje
bijodavai išvykti į stovyklą.
Timptelėk tą nematomą giją, jungiančią mūsų širdis,
- ir aš pajusiu, kad ir kur… - Trumpai.
Ant bilieto parašyta „ekonominė“. Tai klaida, taip?
Gal gali duoti mums minutę, Samer?
Gerai, tėvuk.
Tavo kortelę turiu savo „Apple Pay“, tai pasikeisiu bilietą viduje.
Kad ir kur būčiau, kad ir ką…
Žinote, kai paskutinįkart buvau viena oro uoste,
atsidūriau Maroke.
Nešdinkitės.
Ačiū už viską.
- Esi geriausias. Aš tave myliu. - Aš tave dar labiau.
- Gerai. - Gerai.
- Viso. - Viso.
Varom!
- Įlaipinimo talonas? - Tuoj.
Gerai.
Ten. Eime.
Eikite velniop jūs abu už tai,
kad mūsų piršlybos atrodė nekaip palyginti su jūsų.
Mano piršlybos būtų buvusios nuostabios,
bet Džimis apvėmė pianiną ir išdulkino Gabę.
Taip, prisimenu.
Gal ne prie mano sužadėtinio.
Tai gal aš apvemsiu pianiną ir pakartosiu tą patį.
Tai kaip atšvęsite?
Liz su Dereku pakvietė mus
kartu su jais į Barseloną.
Ačiū, kad teisingai ištarei.
- Aš kultūringas bičas. - Taip,
sužadėtuvių proga jie nupirko mums bilietus.
Kokia nesąmonė.
- Ir mes kartu. - Liaukis. Mes vykstam į Tenesį.
Tiek to. Galiu aš kartu?
Taigi, Alisa oficialiai nusileido Konektikute.
Ir man viskas gerai.
Galim visi sutarti, kad man viskas gerai?
- Taip, galim. - Tau viskas gerai!
- Taip, tau puikiai sekasi. - Normalu to prašyti žmonių.
Tuoj prasidės rungtynės. Einu paimt užkandžių.
Susitiksim baseino namely.
- Taip, pone. - Puiku. Iki, bičiuliai.
- Iki, Džimi. - Smagių rungtynių.
Spėju, kiti nepakviesti.
Šonas dar nepasakė Džimiui, kad išsikraustė.
Kaip didelė plevėsuojanti pūtė.
- Taip. - Štai taip.
Gerai.
Tu kaip didelė plevėsuojanti pūtė, Šonai.
Ne, atleisk, Šonai.
Nežinojau, ką tai reiškia.
Nieko baisaus, žmogau.
Metas susiimti.
- Taip. - Taip, susiimk!
- Suimk kiaušus į kumštį. - Tau pavyks.
Manau, reikia tam sugalvoti naują gestą.
- Taip. - Žinau.
Taip, žongliravimas. Tu žongliruoji.
Nupirkau kumpio ir ananasų, kurių prašei.
Dabar supratau, kad kalbėjai apie picą.
Nieko tokio. Surengsime havajietiškas vaišes.
Ką pasakysi?
Klausyk, turiu tau pasakyti.
Aš radau erdvesnį butą.
Ir išsikraustau.
Nuostabu, Šonai.
Puiku. Kada išsikraustai?
Prieš tris dienas.
Viskas labai greit nutiko.
Derekas turi puikų butą
ir paprašė man padėti jį paremontuoti.
O tu žinai, kaip man patinka padėti pasiturintiems baltaodžiams vyrams.
Esame nepastebėta demografinė grupė.
Turėjau pasakyti tau anksčiau,
bet dėl Alisos išvykimo ir, po galais, visų išvykimo,
- aš tiesiog… - Šonai.
Tau nėra ko atsiprašinėti, žmogau.
Juk kai čia apsigyvenai,
niekas nemanė, kad gyvensi čia amžinai.
Taip.
Aš labai džiaugiuosi dėl tavęs.
Ateik.
Ką galiu pasakyti?
Aš labai tavęs pasiilgsiu.
Gyvensiu už keturių kvartalų.
Negadink nuotaikos, Šonai.
Spėju, Marisol tavęs laukia naujajam bute?
Galbūt.
Velniop rungtynes. Eik iš čia.
- Raktai nuo baseino namelio. - Taip. Ačiū.
Ačiū, Džimi.
Už viską.
Kaip smagu, kad judvi nusprendėte pas mus užsukti.
Taip, pasitarėme ir išsirinkome jus, o ne „Red Sox“ rungtynes ir kvaišalus.
Šie žmonės bendrauja su mano tėčiu.
Vilką mini, vilkas čia.
Bet negalėjau praleisti progos
paskutinįkart gaminti naminį maistą.
Naudokis koledžo valgyklomis.
Aš valgydavau dribsnius su vaniliniais ledais vietoj pieno.
Gal prieš tai sukramtykit mažą žolės guminuką.
Aš ką tik vieną sukramčiau.
Tėtis klausia, ar saugiai atvykau?
Taip, jis dar parašė:
„Šonas išsikrausto, džiaugiuosi dėl jo, bet kartu ir liūdžiu, supranti?“
- Ką atsakei? - Nusiunčiau jam nykštį.
- Nieko sau. - Kodėl tas nykštys juodas?
Gabė kažką padarė, negaliu atstatyt.
Jis tau parašė, kad liūdi, o tu jam taip atsakai?
Negi nesupranti, koks vienišas jis jaučiasi?
Jis ne vienišas. Jis turi tą moterį, kuri jam per graži,
bet jai prakalbus, viską supranti.
- Jis jos nebeturi. - Ką?
Kada jie išsiskyrė?
Prieš kelias savaites. Aš tau sakiau.
Neklausai manęs?
Ne visada. Jūs, moterys, tiek daug kalbate,
jog turiu filtruoti.
- Tėti. - Kas tau negerai?
Dieve mano. Tu neįtikėtinas.
Ką nori, kad padaryčiau?
Gal duok jam kokį tėvišką patarimą.
Jėzau Kristau.
Aš nesu jo tėvas.
Jei tu esi mano garbės senelis, vadinasi, tu…
Tėvuko tėvukas.
Aš beveik už 5 000 km.
Jei ir turėčiau stebuklingą tabletę,
Džimis turi pats išmokti dorotis su savimi.
Velniop tą naminį maistą. Užsisakykime picą.
Puiki idėja.
Atsineškit guminukų.
Taip, būtų neblogai.
Tavęs niekas nekviečia.
Ačiū Dievui.
KOGNITYVINĖS ELGESIO TERAPIJOS CENTRAS
Aš Betmenas.
Labas, Denai. Kaip tu?
Čia…
Čia labai tylu.
Taip, nieko nėra.
Ir mes galime pasikalbėti arba mano kabinete,
arba galim sumesti į krūvą visas sofų pagalvėles
ir pasidaryti tvirtovę.
Kabinete, prašyčiau.
Daug netenki, Denai.
Stenas su žmona kraustosi gyventi į Paryžių.
Gali patikėti?
Kas nori gyventi tame sušiktam Paryžiuj?
Manau, daugelis, Denai.
Žadėjai užsiregistruoti pažinčių programėlėje.
Ar užsiregistravai?
Ne, bet suteikiau Siri australietišką akcentą.
Gerai skamba.
- Denai. - Žinau.
Po trijų terapijos metų aš vėl ten, nuo kur pradėjau.
Netiesa.
Pastaraisiais metais padarei didelę pažangą.
Nepamiršk to.
Visiems pasitaiko atkristi.
Jei atvirai, aš ir pats atkritau ir vėl jaučiuosi vienišas.
Lyg visi judėtų į priekį, išskyrus mane.
Taip.
Galim abu sutarti, kad turim padirbėti.
Tačiau dabar
pamėginkime surasti vienatvės pliusų.
Pabudęs rytoj prisimink,
kad vienas dar nereiškia vienišas.
Ką tu čia veiki, po galais, Metju?
Tėvai išvyko ir paliko mane saugot namus.
Mama sakė, kad išalkęs galiu užsukti čia.
Negali.
Pasiimk picą ir nešdinkis.
Mėgstu „Pepperoni“.
Gal nori kavos?
Suvalgytume tą picą.
Nežinau, paplepėtume.
Man ir taip gerai, ačiū.
Ne, man irgi. Man irgi gerai.
Labas, Polai.
Labas, kaip tu?
Pažįsti mane, žmogau. Ką tik baigiau treniruotę.
Ruošiuosi pulti dieną.
Sėdi vienas su apatiniais ir nieko neveiki, tiesa?
Tiesa, taip.
Gerai, paskambinau,
nes manau, jog turim galų gale susitikt tų pusryčių.
Mielai, žmogau. Kada?
Dabar?
- Sveiki… - Ei.
Polai.
Ką čia veiki? Kuriam laikui atvykai?
- Porai valandų. - Nieko sau.
Kas, jei būčiau užsiėmęs šįryt?
Bet nebuvai.
- Polai. - Leisk man kalbėti, gerai?
Kai gyvenime nutinka kas nors,
tu, norėdamas sukontroliuoti viską,
bandai įsivaizduoti, kaip viskas turėtų klostytis…
Tai nepasiteisina.
Jei pats negali paleisti šito šūdo,
tada aš turiu
pamėginti jį išpurtyti iš tavęs.
Girdi mane?
Taip, girdžiu, bet pakalbėkime apie tai prie blynų.
Ne, tu valgysi ne su manim.
O su ja.
Sveiki. Galima kapučino?
- Žinoma. - Labai ačiū.
Ne taip įsivaizdavai?
Tu mane padžiminai, blemba.
Būtent. Aš tave padžiminau, blemba.
Klausyk, vaike, jei ketini judėti pirmyn,
turi paleisti praeitį.
Aš žinau, kad tai baisu.
Bet tu esi…
Tu niekad nepamirši Tijos.
Po galais, tu ir manęs nepamirši.
Niekas nepamirš.
Paleisti praeitį reiškia
neleisti
savo randams tau trukdyti.
Aš visas jais nusėtas, Polai.
Puiku.
Siaubingas būtum žmogus, jei sulaukęs 42-ejų, nebūtum nusėtas randais.
Jie – įrodymas, jog iš tiesų gyvenai.
Aš nenoriu šito.
Aš nenoriu, jog skristum kone per visą šalį
vien tam, kad įsitikintum, ar man viskas gerai.
- Aš nenoriu būti tau našta. - Tu ir nesi.
Esi man kaip sūnus.
Nežinau, kodėl anksčiau tau to nesakiau.
Manau, esi stiprus.
Manau, kad aš tau nereikalingas.
Bet kol aš gyvas,
jei tau prireiks mano pagalbos, aš mielai padėsiu.
Nes aš tave myliu.
- Girdi? - Girdžiu.
Dabar apsispręsk.
Arba lik įstrigęs,
arba eik ir pasidaryk daugiau randų.
O aš skubu į lėktuvą.
Rinkis protingai.
- Labas. - Labas.
Išvertė Egidija Namavičė