Vær hilset, jordboere. Kesha her.
Jeg utforsker min forbindelse med det overnaturlige.
Dette er min forskrudde reise inn i mørkets hjerte.
Jeg omgir meg med paranormale eksperter.
Jeg hørte knurring.
Jeg tar med vennene mine på denne skumle turen.
Er det en ånd her?
Det som skjer i livet, kan følge deg til døden.
Jeg er her for å teste den teorien på Brushy Mountain-fengselet-
-et av USAs mest hjemsøkte fengsler.
Og med meg på denne turen, har jeg en god venn.
Den vakre, talentfulle og morsomme Whitney Cummings.
Dette er ikke gjesten jeg ville være i livet.
Du er livet mitt.
Hvis du ikke vet hvem Whitney Cummings er-
-så er hun TV-produsent, komiker og skuespiller.
Hun gjør alt.
Når får jeg gå på Grammy-utdelingen? Kesha er helt med.
Hun har alltid vært troende og har en skånsom energi.
Jeg vil ikke gå inn med dårlige vibber.
Jeg må se det for å tro det. Det er merkelig vakkert.
-Den ble stengt for 12 år siden. -Det er ikke så lenge siden.
-Jeg vet det, det var for sykt. -Herlighet.
Er du klar?
Det finnes steder i verden ment for ondskap.
Brushy Mountain fengsel er et av dem.
De som levde ut livene sine her-
-var noen av tidenes verste forbrytere.
Det sies at åndene deres lever selv i døden.
-innenfor disse steinmurene. Jeg tar en tur inn i mørket-
-i håp om at lyset jeg bærer inni meg, er sterkt nok-
-å beskytte meg mot ondskapen som er blodige Brushy.
Fengselet ble bygget av fangene i 1896-
-i form av et omvendt kors, som et dårlig tegn.
Fangene ble sett på som uverdige Gud.
De fengslet var en blanding av hardbarkede mordgærninger-
-sammen med uønskede og misforståtte borgere.
Over 10 000 av dem døde i fengselet før det stengte i 2009.
Er det derfor det spøker her?
Eller er det noe verre?
Jeg går inn i Brushys mørke. Jeg må konfrontere frykten min.
Ånder, spøkelser, engler, utenomjordiske vesener-
-hva du enn er, er vi interessert i historien din.
Jeg er her for det overnaturlige og la det utspille seg foran meg-
-og få meg til å tro på noe annet enn mennesker.
Vi skal møte Debbie som var fengselsbetjent her.
Forhåpentligvis beskytter hun oss mot spøkelsene-
-for hvis hun er fengselsbetjent, finnes det kanskje litt...
-Hva skjer? -Whitney, går det bra?
Nei! Faen. Jeg stikker.
Vent, hva skjedde?
Det gjør vondt i håndleddet, som om noen har dratt i det.
Det føltes som om noen-
-klemte håndleddet mitt hardt, og så sluttet det.
Det er én måte å finne ut hva som skjer på.
-Å dra hjem? Ikke noe problem. -Hun blir ikke min venn etter dette.
-Dette er sprøtt. -Du går sakte mot ytterdøren.
Jeg vil se om det skjer igjen.
-Skal vi sjekke om det er bygningen? -Ja.
-Vil du prøve igjen? -Ja.
Ok, jeg går inn. Dere trenger ikke dra meg inn.
-Jeg er nervøs. -Det er så rart.
Dette er skummelt.
Det lukter interessant.
Det lukter dødt. Jeg kan føle døden.
-Hei. -Hei.
-Hei, er du Debbie? -Ja.
Velkommen til det beryktede og mørke Brushy Mountain fengsel.
Jeg begynte å jobbe her i 1980.
Jeg jobbet her til fengselet stengte i 2009.
Vi kan begynne her borte.
-Vi følger etter deg. -Ok.
Jeg skal ta dere med til en avdeling der jeg pleide å gå runder.
-Hva bevitnet du her som vakt? -Det var vold her nesten daglig.
En dag da en innsatt gikk forbi, traff noe oss i brystet.
Blod sprutet i hele korridoren, for hvert skritt han tok.
Noen hadde sneket seg opp bak ham og kuttet ham fra øre til øre.
Begge arteriene var kuttet.
-Så du var her for alt det? -Ja.
Jeg skulle fortelle deg at i denne avdelingen-
-på en av øvre gangene, på midten av 1980-tallet-
-ble en innsatt slått i hjel av en cellekamerat.
Det var bare to personer i cellen-
-men han ble banket opp før vi kom dit-
-at vi måtte tørke opp hjernen hans fra gulvet.
-Hvordan ser hjerner ut? -Det er grå, grøtete materie.
-Grå? -Ja.
Kastet du opp første gang du så en død person?
Nei, da du jobbet her, spesielt som kvinne-
-viste man verken frykt eller svakhet.
Ellers kunne man ikke bli her.
Jeg brukte humor for å komme gjennom mye.
Humoren hjalp meg gjennom mange situasjoner.
Som dere ser, føler jeg meg kjempemorsom i dette fengselet.
-Har du sett noe paranormalt? -Ja, det har jeg.
Jeg har blitt bedt om å gå.
Jeg hørte det på sykehuset en kveld og gikk derfra med en gang.
Du hørte: "Ut!"
-Bare sånn uten videre? -Ja, en ut av kroppen-stemme.
Har folk kommet hit og sagt:
-"Jeg drar. Jeg liker ikke..." -Ja.
Folk kommer hit, blir kvalme og må eskorteres ut.
Noen ganger blir folk revet.
-Som av en ånd? -Ja.
-Tror du åndene er gode eller onde? -Vi har begge deler.
Vi har hatt opplevelser her som peker mot demoner.
Hvis de var onde i livet, vil de være onde i døden.
Nå skal dere-
-møte etterkommerne av de opprinnelige jordeierne.
De har interessante historier å dele med dere.
Debbie er fantastisk. Jeg vil vite mer om demonene.
Jeg vet at du vil si: "Gå inn og sitt der selv. Sov der."
Jeg gjør det nok, for jeg er ingen pyse.
Jeg er livredd for den delen. Vi er på vei til avdeling D nå.
Demongreia er litt uklar akkurat nå-
-men hun sa at Courtaney og Jaime, to søstre i slekt-
-med mannen som eide fengselet, vet litt mer om demonene.
Vi bør få informasjon om det så fort som mulig.
Så hvis det kommer demoner, si det til en bitch.
-Hei. -Hei.
-Hvordan går det? -Hei!
-Jaime! -Jeg heter Courtaney.
Hei, jeg heter Kesha.
-Jobbet du med Debbie? -Nei.
Vår tippoldefar skrev det over i 1894.
Familien vår hadde fortsatt nøkler da den stengte-
-så vi pleide å komme hit.
For en tvilsom ære. For en merkelig gave å arve.
Ikke sant? Men det har gått bra.
Hva slags aktivitet har du sett i avdeling D?
Åpenbaringer og skyggefigurer. Ting har fløyet.
Vi har hørt knurring. Vi har...
-Knurring? -Ja.
Ukroppslige stemmer, fottrinn.
En av jentene som var med oss sist-
-leste Fader vår, og plutselig sa hun at ryggen stakk.
Vi snudde henne, og hun hadde tre store kloremerker på ryggen-
-etter å ha lest Fader vår.
-Var det demonisk? -Vi tror det.
Jeg ville ikke prøvd å vekke den bjørnen-
-for noe fælt kommer til å skje.
Jeg er en åndelig oppdager.
Det er morsomt, lekent, lyst, magisk og eksistensielt.
Det er åndelig. Men denne dritten føles ikke magisk.
Er det samme paranormale vesen hver gang?
Det går frem og tilbake, herfra til det gamle sykehuset.
Skal jeg vise dere hvor negativiteten er?
Ikke egentlig, men...
-De liker kvinner så... Kom igjen. -Flott.
Her er det.
SYKEHUS
-Er dere klare? -Nei.
Fy faen.
-Her borte har vi Luskeren. -Unnskyld?
-Luskeren? -Luskeren ligger på magen.
Nei.
Vi brukte et SLS-kamera en gang, og det kom ut gjennom gulvet.
Så tok den seg opp veggen og den bare...
Nei. Som en slange eller en edderkopp?
-Ja, som en edderkopp. -Det er det jeg ser i hodet.
Luskeren er ikke min favoritthistorie.
Nei, det høres bare så ondt ut.
Det høres så mørkt og skummelt ut. Nei.
Vi tror en fyr ble besatt her inne.
Han var her borte.
Vi hørte noe som hørtes ut som Darth Vader, så jeg slo på lyset.
Man så bare det hvite i øynene. Jeg sa: "Går det bra?"
Han sa: "Ja, det går bra. Skal vi jakte på spøkelser, eller?"
-Han husket ikke at han var her. -Nei.
-Hva? -Jeg er bare litt kvalm.
-Er du kvalm? -Ja.
Det er på tide at Kesha går ut.
Hvis du er svimmel og kvalm, bør vi gå ut en stund.
Da hun snakket om besettelsen-
-fikk jeg vondt i magen og i hodet.
Instinktet mitt sa: "Kom deg ut av rommet."
Ja, jeg vil dra. Jeg tror det er noe her.
Jeg respekterer det og vil ikke vekke bjørnen.
Jeg bestemmer at vi er ferdige for i dag.
-Jeg har nøklene, men jeg er ferdig. -Det er en god avgjørelse.
-Vi ses i morgen. -Kanskje.
DAG TO
Jeg er tilbake. Det er dag to i fengselet.
Jeg ville ikke komme tilbake hit.
Energien er merkelig illevarslende. Jeg