Jag är på operahuset Antoinette Hall i Pulasky, Tennessee.
Jag är här med den vackraste popstjärnan - Betty Who.
-Vi är här tillsammans. -Och vi ska bli hemsökta.
Ja! Läskiga grejer.
Nu får vi spöken.
Jag vill inte "få" dem. Det låter som en könssjukdom.
Var hälsade, jordbor. Kesha här.
När jag inte sjunger utforskar jag min koppling till det övernaturliga.
Det här är min skruvade resa in i mörkrets hjärta.
Jag omger mig med paranormala experter.
Jag hörde ett morrande.
Jag tar med mina vänner på hela den skrämmande resan.
Finns det en ande här?
PULASKI, TENNESSEE
Operahuset Antoinette Hall ligger mitt ute i ingenstans.
I 100 år har huset varit förseglat och dörrarna har brutits upp.
Plötsligt började en massa paranormal aktivitet.
För första gången på tv-
-ska jag och min vän Betty Who-
-utreda...
-...vad som pågår. -Vi måste lösa det.
Jag älskar Betty. Vi har spelat landet runt.
Hon har musik som toppar Billboardlistorna.
Hon är en magisk, tuff drottning.
Vi gjorde en turné ihop. Vi använde vår gåva tillsammans.
Okej. Betty, tror du på spöken?
Det finns saker vi inte kan förklara.
Vill du se ett spöke i dag?
Herregud! Kanske. Jag är lite nervös, men jag tror det.
Vi är här. Det tycker jag. Vi gör det.
Först ska vi träffa ägaren Tammy.
Det var hon som öppnade dörrarna efter 100 år.
Det var då helvetet bröt ut.
Vi går in och försöker trolla fram nåt.
Vi får se vad som händer. Nu går vi in.
Alla varietéteatrar har en vibb. En kraftfull energi som låter oss-
-att få kontakt med nåt större än oss själva.
Men vad händer när ridån går ner och ljuset dämpas?
Dör musiken eller stannar någon eller något för extranumret?
Antoinette Hall är ett av USA:s äldsta och mest mystiska operahus.
Byggd 1868-
-reste hon sig ur askan efter inbördeskrig och en stor brand.
Död och förödelse var en del av historien. Men trots det-
-blev Antoinette Hall ett ljus för samhället.
Under glansdagarna sjöd teatern av liv-
-med vaudevilleartister, teatergrupper och magiker.
Fram till för nästan 100 år sen, då operahuset spikade igen.
Tills nu. En ny ägare har tagit över byggnaden.
När de låsta dörrarna brutits upp-
-bröt våldsam paranormal aktivitet ut.
Vilka hemligheter döljer sig i operahuset?
Om väggarna kunde sjunga, vad skulle de säga oss?
Det här är lite läskigt.
Ska vi göra det? Nu kör vi.
-Okej. -Gå.
Jag vet inte.
Jag får redan stora skälvan.
Vi är här i dag. Jag är mer spänd än nervös.
-Det gläder mig. -Kesha, är du här?
-Hej. Är du Tammy? -Det är jag. Det är jag.
Herregud. Visste du inte att det här fanns?
Nej, inte alls. En del av min erfarenhet här-
-sågs efter att vår ideella organisation hittade platsen.
Vi gick uppför trappan och såg helt otroliga dörrar.
-Stora dörrar. -Enorma dörrar.
Min första tanke var att det inte var en städskrubb.
Jag tog med en grupp för att titta på hallen.
Vi pratade vid scenen och hörde en hög smäll.
Den här dörren stängdes. Ingen stod där.
Tammy.
Jag kom hit. Försökte öppna dörren. Dörren gick inte att öppna.
Några av vittnena ni träffar-
-har fantastiska historier.
Vi är klara. Vad det än är-
-för andeenergi här, så är vi här av nyfikenhet.
Vi vill inte skada nån.
-Du får inte jävlas med oss. -Vi vill...
Vi vill höra dig.
-Ja. Ha upplevelser med dig. -Ja. Men gör oss inte besatta.
-Men för all del, -Säg hej.
-spela för oss. Sjung för oss. -Ja.
-Jag är nervös. -Jag med.
Herregud!
Det här är galet.
Herregud!
Jag känner en koppling till kreativiteten här inne.
Det känns lite som en kapsel från en annan tid, men samma energi-
-som jag känner på scenen. Det var så lätt att relatera till.
Rummet är så majestätiskt.
Jag har uppträtt på så många scener
Det är ovanligt med så mycket energi.
Jag fick en stöt i benet.
-Hur mår du? -Jag älskar det.
-Vi känner oss säkra. -Jag känner mig trygg här.
Man känner artistens energi här.
Det finns en förståelse mellan konstnärer.
Jag tror inte att vi kommer att bli terroriserade.
-Vi får se. -Det vore hemskt att terrorisera oss.
Vi terroriserar er tillbaka. Vi är också konstnärer.
Jag steppar på din grav. Det är lugnt här.
Du hånar dem. Du hånar dem.
Jag vill inte håna nån.
Jag är så ledsen. Jag vill inte göra dig arg.
Vi ska träffa vittnen som har upplevt övernaturlig aktivitet-
-i den här byggnaden och jag är jättenyfiken.
Det känns lättsamt och roligt än så länge.
-Vi ska få höra... -Ska vi göra det här?
...alla deras erfarenheter. Jag ser fram emot det.
Vår arbetsteori är att eftersom vi båda är artister-
-så när vi kom hit kände vi båda-
-att vi hör hemma här. Så det kändes inte så negativt.
Vi ville veta mer om erfarenheternas dikotomier.
Har nån haft en negativ upplevelse i huset?
Det har alla. Okej.
Vi var i det här rummet. Dörrarna öppnades.
Det kryper i skinnet på mig.
Sen hör jag en mansröst som säger: "Ut härifrån."
För några veckor sen hade jag kameran vid ögat-
-och såg en av artisterna.
På film, en ande?
Är det en liten flicka?
Det ser ut som en ung flicka i vit klänning.
Vilket område tror ni är mest hemsökt?
Jag känner mig konstigast i källaren.
Vi får de mest negativa upplevelserna där nere.
Varje gång blir jag illamående. Men när jag åkte mådde jag bra.
-Jag vill inte gå till källaren. -Inte jag heller.
Jag kände mig rädd. Vi hörde ett hemskt morrande.
En sten flög genom rummet och landade vid mina fötter.
Vi visste att det var en man. Det var en manlig figur.
Regina hade berättat om mr May. Han ogillade män.
-Mr vem? -May.
-Vem är mr May? -Han är mr Stygg.
Vänta! Vem är mr Stygg?
Han hette Thomas May. Han jobbade här i många år.
Han ägde det. Han gjorde alltid folk sjuka.
Vi visste att han inte ville ha folk här.
"Du har en stygg attityd."
"Så vi kallar dig mr Stygg."
Så mr May är mr Stygg, men mr May gillar inte det namnet?
En vän som var här och undersökte med oss blev sjuk-
-gick ut, kräktes-
-och två dar senare fick han en hjärtattack.
Jag har hjärtklappning.
Det kändes bra, men vi kanske är körda i källaren.
Ni kommer nog att ha kul i källaren.
Tack för att ni delade med er av era erfarenheter.
Det har varit fantastiskt och intressant.
Regina, får vi följa med på en rundtur?
-Visst. Ska vi? -Tack.
Tack för att ni kom. Trevligt att träffas.
Stället har brunnit, det var igenbommat
Det kanske fanns goda skäl till det.
Jag och Kesha kom hit som två dumma väninnor.
"Vi går på spökjakt." Nu känns det annorlunda-
-än när vi kom hit tidigare.
Jag har ficklampan redo.
Den behövs i källaren.
Jag vill inte gå till källaren.
Det här rummet...
-Är det här populärt? -Det är det faktiskt.
Jag känner hur det pirrar i magen.
Det här är Lilys favoritställe. Vi fick en liten flicka-
-som visar att hon är mellan sex och åtta år gammal.
Hon älskade att vara här. Hon är lekfull och rar.
Det vi har hört är ett slags ljud.
-Som att sjunga? -Som att sjunga.
Jag tror inte att nån stör henne här.
Ibland trycker mr May ner henne och låter henne inte prata.
Han vill inte att nån ska prata. Han hatar när folk är här.
Vill han att alla ska gå?
Han vill att alla lämnar honom ifred.
-Är det dags? -Det är källardags.
-Är det källardags? -Det är källardags.
-Betty, är du redo för källaren? -Nej, inte alls.
Jag börjar känna mig mindre bekväm.
Så jag tänker inte göra det. Jag vill inte bråka med dig.
Jag vill att du ska ha kul lika mycket som jag.
Du kan komma och hälsa, men inget fuffens.
-Okej, mina damer. Vi går ner. -Herregud, okej.
Ni känner att det blir tyngre.
Det där kändes.
Det känns som om håret på benen bara reser sig.
Det är jättekonstigt.
Jag känner mig så...
Det känns som om man alltid är iakttagen.
-Ja, det gör det. -Herregud! Herregud!
Herregud, det var läskigt.
Nån rörde vid min nacke. Herregud, vad rädd jag blev.
2 00:13:39.960 -- 00:13:44.080 align:start line:90% position:30% Jag känner mig inte välkommen.
Vi ska nog inte vara här.
Ja.
Jag hatar att vara här. Det som är här hatar det också.
Jag känner mig tvungen att säga-
-att jag är ledsen för vad som hände med den som är här nere.
Vi måste komma ihåg var vi är.
Operahuset ligger på Tårarnas väg.
Vi sitter på mark som har besudlats.
Det är den ursprungliga jorden som det byggdes på.
Som Tårarnas väg?
-Så mycket smärta och död och mörker. -Och död och mörker.
Det här är inte min mark.
När jag var här förra helgen kände jag en överväldigande sorg.
Jag tror att det var ursprungsbefolkningen.
Antingen de som är här eller en övertransplantation-
-av känslorna som finns kvar på egendomen.
-Hörde ni? -Vad var det?
-Och ingen är där uppe, va? -Nej.
Är du säker på att ingen är där?
Det är ingen där. De säger att ingen är där.
Vi har det på film. Du hörde det, va?
Får ni rysningar?
Det är inte byggnaden som knakar.
Det var dunk.
Tror du att det är mr May? Jävlas han med oss?
Det är läskigt. Det är läskigt här nere.
Det känns som om han är med oss.
Vi har nog inte gjort honom arg, men han är här.
-Han verkar inte vara arg på oss än. -Förhoppningsvis inte.
-Regina, kan du visa oss ut? -Ja.
Det börjar bli allvar.
Så mycket som jag kan vara logisk och lämpligt skeptisk-
-händer det saker här som inte är en synvilla-
-som inte är jag som manifesterar något.
Det är andar här.
Hur mår du?
Det känns lite konstigt. Hur känns det?
-Jag känner mig också lite konstig. -Ja. Det var intensivt.
Det kändes så annorlunda.
Jag kände mycket. Källare skrämmer mig.
Det är redan läskigare. Och sen...
-Det kändes mörkt. Inte positivt. -Nej, men
Du fnissade och sjöng och hade trevligt där uppe.
Det är ett bra sätt att uttrycka det på.
Som om det finns en djup sorg och ett sår där nere.
Det är ett öppet sår. Det kan vara en energi.
Det kan vara en person. Det kan vara många. Vi vet inte vad.
Det är så många lager.
Där är eldlagret, där hela staden, torget, brann ner.
Konstigt att det förkolnade träet är kvar i källaren.
Sen har vi allt det här, kanske stadens gamla borgmästare-
-som hemsökte operahuset.
Det är galet att det är stadens historia.
-Det är mycket lidande. -Smärta, lidande.
-Ja. Man känner det där nere. -Hat. Djupt mänskligt hat.
-Vi har många frågor. -Det finns mycket mer.
Jag behöver vatten först.
Kan jag få massage?
-Epsomsaltdusch. -Ja, verkligen.
Jag vill vara lämplig för energin, marken, traumat-
-och vara respektfull. Jag är orolig.
För jag vill inte att min närvaro inkräktar på-
-någon annans gränser.
Vibbarna där var inte välkomnande. Jag vill respektera det.
Jag vill prata med en amerikansk urinvånare-
-och få mer information. Jag vill lära mig.
Jag vill inte trampa runt på helig mark utan att veta.
Kan du berätta om din bakgrund-
-och din koppling till det här stället?
Jag är urinvånare från Oklahoma. Inte från början.
Vi flyttades till Oklahoma.
Vissa kallar det Tårarnas väg.
Många av våra förfäder gick här.
Mina förfäder gick här. När jag kommer till såna här ställen-
-känner man effekterna i väggarna och jorden.
Och när man känner det kan man nästan höra-
-ekon av det som är fångat här.
Det är en helgad sal som var ett operahus.
Det ska vara nåt vackert.
Vi har vigt våra liv åt det här.
Utvecklingen av exakt samma sak.
När vi kom in var det kul. Vi var uppspelta.
Det kändes spännande, som en konsert.
Sen förändrades det snabbt.
Ja, artister. Ni har konstens anda.
När ni går in kommer ni att känna det.
Men det här stället är en hyllning till döden.
På grund av alla dödsfall längs den här stigen.
Det är energier som slåss mot varandra.
Precis. Så alla urinvånarna på Tårarnas väg-
-som dog längs vägen... De gick igenom så mycket trauma.
Kort därefter bygger de en byggnad och vill fira.
Idén att bygga en danslokal-
-på Tårarnas väg gör att man mår illa.
-Om man tänker efter. -Ja. Det kommer aldrig att funka.
Den kommer alltid att vara hemsökt.
Hur ser vi till att ingen energi följer med oss hem?
För att förbereda er och se till att ni mår bra-
-vill vi alltid välsigna oss själva.
Kliv fram och välsigna er själva.
När vi öppnar upp den här energin börjar vi alltid med en sång.
Vi sjunger en sång för att vägleda oss genom det övernaturliga.
Sen sjunger vi en sång för att stänga av energin.
Det låter fantastiskt.
Jag ska lära er sången. Det är jättelätt.
Den första delen går så här.
-Hey yo, hey da. -Hey yo, hey da.
Jag sjunger den en gång, så att ni hör.
Man hör melodin.
-Sen upprepas det. -Okej.
Eftersom vi är på scen, låt oss välsigna scenen-
-med den energin. Vill ni göra det?
-Ja, gärna. -Okej, vi gör det snabbt.
Kom igen.
-Tack. -Det var allt.
Det är mycket här. Var försiktiga.
Det är den sortens energi som förföljer folk.
Var försiktig, för det är läskigt.
Quese berättade mer om Tårarnas väg.
Och hur mycket lidande och trauma som inträffade på den här marken-
-som man bydde alla dessa motstridiga grunder på.
Det brann och sen byggde de ovanpå det.
Det finns en massa olika energier i byggnaden.
De kämpar mot varandra för att ta sig ut.
Jag känner det.
Jag vet inte vad jag känner. Jag är lite nervös.
-Vänta. Betty, är du okej? -Jag vet inte. Jag mår illa.
-Kan du vända kameran mot henne? -Jag känner mig spyfärdig.
-Va? -Det känns som om jag ska spy.
Jag vill inte. Jag behöver lite luft.
Han gjorde folk sjuka och vi visste att han inte vill ha folk här.
Jag känner ett tryck över bröstet.
Nej, nej.
Vänta. Min kamera slutade spela in. Min kamera slutade spela in.
2 00:22:56.520 -- 00:22:58.320 align:start line:90% position:30% -Hur mår du? -Jag är okej.
Jag känner ett tryck över bröstet.
Nej, nej. Sätt dig utanför.
Det är okej. Jag är okej. Det är bara konstigt. Läskigt!
I slutet av dag ett har mycket hänt.
Jag känner mig märkligt bekväm-
-i vetskap om att det finns spöken överallt.
Jag är rädd att de ska följa efter mig-
-och göra mig galen. Mer galen.
Jag går hem och försöker sova och kommer kanske tillbaka.
Jag är rädd att det tar för lång tid. Jag vill inte manifestera nåt galet.
Mycket har hänt som var konstigt, intressant och övernaturligt.
Men jag tänker också...
...i hemlighet - "Ge mig mer."
DAG 2
Jag känner mig redo för natten.
Det har varit mycket folk här. Det finns personal, kameror.
Men ikväll blir det annorlunda. Det är nu det gäller.
Mitt mål är att få kontakt med Lily och mr May.
Jag vill veta varför de är här och vad de behöver för att gå vidare.
Jag vill utforska byggnaden och se-
-vad kopplingen är till Tårarnas väg.
Det kanske har nåt att göra med all aktivitet.
Vår plan är att försöka kommunicera med Lily.
Hon verkar vara sötast av dem alla.
Vi tog med en boll och ett slagträ-
-för att be henne komma och hälsa på.
Lily, det är Betty och Kesha.
-Vi vill umgås. -Vi kom för att säga hej.
Vi har med oss leksaker. Vi har med oss en björn.
Vill du leka med bollarna? Vi tog med dem till dig.
Sparka runt dem. Visa alla vad som gäller.
Vill du leka med din björn?
Lägg av. Lily!
-Ja, visst är den söt? -Lev, tjejen.
Hon sa: "Lily, vill du leka med din björn?"
Lily, kom du hit för att gömma dig från det som finns i teatern?
-Herregud! -Vad fan?
-Det var galet. -Det var helt galet.
-Okej. Vi sticker härifrån. -Ja, jag tror det.
Lily är här och hon gillar sin björn.
Inte ens rädd. Det var en bekräftelse på det övernaturliga.
Vilket jag älskar, för det är hela poängen.
Jag vill se det och det känns som om jag just såg det.
Jag vet att det finns mer.
Jag älskar att jag nu...
...interagerar med den.
-Det är kallt här inne. -Det är kallt.
Okej, vi stänger dörren.
Nu ligger vi risigt till, syster.
Vi har en spöklåda där uppe.
-Jag minns det här. -Vi provar.
-Herregud! -Jag är bra på att skrika.
Det var ett bra skrik.
Du skrämde livet ur mig.
Finns det några andar här? Gjorde du det?
Är det okej att vi är här?
Jag stänger dörren igen. Okej.
Eftersom det är en operasal-
-vill jag prata i mikrofonen och se vad som händer.
Ja.
Vi ska testa med spöklådan, mikrofonen och förstärkaren.
Vi får se vad som händer.
Det är tanken att om spöken existerar-
-eller använder en annan frekvens-
-försöker vi kommunicera på en frekvens som de kan...
...förstå. Man hör bip, boop, pop, beep, boop. Det är normalt.
Finns det andar här?
Jag är Kesha, vem är du?
Kesha! Kesha! Kesha!
Sa den Kesha?
-Nej. -Sa den precis Kesha?
Sa du mitt namn?
- Kesha. -Gjorde han det igen?
Åt helvete med det.
Ja, ja. Låt den göra det igen.
-Igen? Vad är det? - Kesha!
Gå ut.
-Sa den: "Gå ut"? -Jag hörde nåt.
Gå ut.
Jag vill bara komma ut lite.
Vi ska läsa nu.
-Bra. -Det var bra.
- Toppen. -Toppen.
-Hej då. -Hej då. Bra. Hej då.
-Vi borde gå. Vi borde gå. -Hej då. Hej då.
Jag tycker att vi borde det. Jag vet inte om jag vill
Spöklådan sa mitt namn.
Jag hoppades vara anonym i andevärlden.
Men tydligen inte. Sen sa den: "Gå ut. Hej då."
Den är väldigt direkt. Jag måste säga att mer än nåt annat-
-påverkade det mig.
Det var helt galet.
Betty och jag känner att vi har tagit oss vatten över huvudet.
Ett medium är på väg. Cindy kommer.
Cindy ska söka igenom byggnaden.
Förhoppningsvis har hon några svar.
Hur mår du?
Jag vet inget om den här byggnaden.
Men när jag gick upp hit såg jag rök och hosta.
Jag tror att det brinner. Det är förstörelse.
-Hela kvarteret brann ner. -Rök, rök, rök
Det är galet att du sa det.
Utomhus känner jag att det finns en koppling-
-till många tragedier och dödsfall. Det är så mycket.
Du vet hur jag jobbar.
Jag går in och lyssnar. Jag ska berätta vad jag ser-
-hör och känner. Men också vara öppen för hur ni känner.
Om du börjar känna nåt, säg det bara.
Säg det högt om du känner eller hör nåt.
Du för med dig bra energi. Det är redan så spännande.
-Vi följer dig in i mörkret, Cindy. -Okej.
LILYS RUM
Det var här jag drogs först. Okej.
Men det känns som att det på den här platsen-
-finns folk som... Fotsteg är vanligt.
Men folk hör fotsteg hela tiden som går fram och tillbaka.
Jag känner att det är ett litet barns ande-
-som går här också. Bara lekfull.
Du sätter vår värld i gungning.
Säg inget än.
-Okej. Okej. -Har nån?
-Vänta! Har nån sparkat på dem? -De är överallt.
-Har nån flyttat dem? -Som har varit där inne.
-Jake? -Det gjorde jag inte.
Jag har gåshud.
Så det är... När du känner det är det energi.
Det bekräftar vad du upplever.
När du känner det, lita på det. Det är ett tecken.
Ja.
Så där ja.
OPERAHUSET
Är det en gammal teater?
Det är ett operahus.
Jag ser en bild på en tidning som rullar ut.
Nån har förstört byggnadens historia.
Eller så berättade de inte rätt. Jag vet inte vad det betyder än.
-Jag har hjärtklappning. -Samma här.
Ett annat namn jag hörde var Tommy.
-Tommy? -Thomas.
-Thomas! -Thomas!
Thomas Smith!
-Hette han så? -Ja.
Mannen du pratade om-
-känner vi mörk energi från.
Det måste ha varit hans vision.
Det var hans idé. Det var hans.
Nån högg honom i ryggen, bildligt talat.
Han vill inte att folk ska komma hit och återskapa hans arv.
Det här var hans arv och nu vill folk göra om det.
-Återställ det. -Tammy sa det.
De vill restaurera byggnaden.
Så här är det. De måste vara försiktiga.
För de ska börja bygga nytt.
Han kommer vara väldigt närvarande.
-Jag ryser. -Så där ja. Ja.
-Grabben! -Eller hur?
Ditt ljus slocknade också. Hans lampa slocknade. Galet!
De måste vara jätteförsiktiga.
Hur kan man vara försiktig här?
Ni måste bara vara uppmärksamma.
Så här skulle jag säga till dem. Respektera andarna som är här.
Säg tack för att de är här. "Jag ska respektera ert utrymme."
"Tack för att ni byggde det här. Jag ska hedra det."
Ni borde sjunga på scenen. Gör en snabbis.
-Vi gör det. -Vad vill du sjunga?
-Vi får se vad som dyker upp. -Herregud!
Det vore intressant om ni öppnade upp er.
Tänk på den första låten du kommer att tänka på.
-Såg du? -Ja, det var helt galet.
Den blev grön. Gillade du vår låt?
Vi tar med oss festen, även när det inte är nån här.
-Jag tror de är lyckliga. -Jag tror det.
Klarade vi det?
Herregud, de håller fortfarande på.
Ni måste ta emot applåderna.
Tack.
Vi förstår. Ni vill skydda ert arv. Jag förstår det.
Det här ska bli det ni ville att det skulle vara till er ära.
Tänk om alla respekterar er och vet att det är ert ställe?
Får man då restaurera den?
Jag får kalla kårar. Vi berättar för Tammy.
Vi kanske borde döpa om den efter honom.
Det skulle han gilla. Han vill nog ha sitt erkännande.
Det vill han.
-Det kändes bra. -Håller med.
Jag är mindre rädd nu än för tre timmar sen.
Thomas är förnamnet på mr May, även känd som... Det säger jag inte.
Inte förrän jag går ner i källaren.
Det är otroligt att hon märkte det.
Jag är mer redo att gå ner i källaren nu när vi har Cindy.
Jag ska ta några djupa andetag.
Jag ska ta på mig mina vuxna byor.
Vi ska gå ner i källaren. Kom igen.
KÄLLARE
Jag har en klump i magen.
Jag känner lukten av död. Så känns det för mig.
Döden. Det luktar död.
Ordet jag hör om och om igen-
-är: "Offra, offra." Det är väl ett laddat ord?
Jag känner lukten av kroppar och den här delen av byggnaden-
-har mörka minnen.
De vill inte vara fast här nere.
Och de behandlas inte väl. Det är nåt som händer.
"Jag vill ut, men jag kan inte."
Det är galet att du säger så.
-Jag får rysningar. -Det är galet att du säger så.
Jag ska skriva automatiskt, kanaliserat skrivande.
Jag ska bestämma avsikten. Hur hjälper vi andarna här?
För det finns många-
-själar som är präglade på den här platsen.
Det är inte en eller två. Det är hundratals. Det är många.
Energin härifrån har spridit sig till baksidan av huset.
Så en gång tidigare fanns det mark eller en koppling-
-till nåt som sträcker sig längre ut. Det är en större del av det.
En grupp försökte fly, men de kunde inte ta sig ut.
De försökte fly, men kom inte ut.
Jag kände det inte där uppe, så ju närmare marken vi kommer-
-eller grunden-
-ju mer närmar vi oss platsens historia.
För vi är vid grunden. Det hände nåt dåligt.
-Dåligt? -Riktigt dåligt.
Det måste läka här nere. Jag menar allvar.
Det är egentligen sorg jag känner. Det är intensivt.
Men det är mycket ledsamhet och sörjande.
Hur känns det?
Det låter vettigt.
Marken här är så intressant.
Det här är Tårarnas väg. Jorden vi står på.
Byggnaden är byggd på Tårarnas väg.
Det är galet!
Kropparna fick mig att tänka på Tårarnas väg.
Om det här byggdes på Tårarnas väg-
-är det klart att det är många kroppar.
När du sa: "Det luktar död", sa jag: "Ja, syster, det gör du."
-Det är för jävligt. -Är det inte galet?
Det är mycket energi att ha under byggnaden.
Det känns som om du har gett mig mycket klarhet.
Du är inte här för att du är demonisk eller ond.
Det är en plats full av sorg, sorg och fasa.
Jag fick en överväldigande känsla av sorg.
En massa infödda som går igenom så mycket trauma.
Man känner effekterna i väggarna.
Det finns olika aspekter av själen.
Den traumatiserade delen fastnar.
Den vill vara hel igen.
-För att stiga upp. -Ja.
Den kan det. Men när andarna inte har en röst och ingen lyssnar-
-och de alltid glöms bort, då blir det svårare.
Som sångare och låtskrivare-
-handlar livet om att berätta historier.
Våra egna eller andras historier.
Mr May vill att hans historia berättas.
Alla här vill att deras historia berättas.
-Och bara sanningen. -Ja. Äntligen.
Quese lärde oss en sång. Den skulle stänga...
Ja, den öppnade oss för en övernaturlig upplevelse.
Nu ska vi stänga.
Han sa att vi skulle stänga.
-Ska vi? Får vi sjunga igen? -Nej, snälla. Jag lyssnar.
Vi stänger ute dig också.
Antoinette Hall har några av historiens mörkaste kapitel.
Hon tystades i nästan ett århundrade.
Vi har bara skrapat på ytan av vad hon har att säga.
Vi måste konfrontera det förflutna-
-oavsett hur svårt eller skamligt det är.
Förneka smärta och trauma leder till mer smärta och mer trauma-
- i den här världen och i nästa.
Vi kan inte ignorera historien och bygga på den.
Den måste erkännas och hedras. Dess historia måste berättas.
Annars kommer det förflutna att hemsöka dig.
Det var operahuset i Antoinette Hall.
Bra. Toppen. Hej då.
Nu när jag har sjungit med andarna är jag redo att bli ökänd.
Houdini bodde här.
Jag tar mig an Westerfeld House med min polare GaTa.
Jag är skiträdd.
Text: Fredrik Asplund lyuno-SDI Group