Jeg er i operahuset Antoinette Hall i Pulasky i Tennessee.
Jeg er her med den vakreste popstjernen, Betty Who!
-Vi er her sammen. -Og vi skal bli hjemsøkt.
Ja. Skumle greier. Nå får vi spøkelser.
Jeg vil ikke "få" dem. Det høres ut som en kjønnssykdom.
Vær hilset, jordboere. Kesha her.
Når jeg ikke synger, utforsker jeg min kobling til det overnaturlige.
Dette er min forskrudde reise inn i mørkets hjerte.
Jeg omgir meg med paranormale eksperter.
Jeg hørte knurring.
Jeg tar med vennene mine på denne skumle turen.
Er det en ånd her?
PULASKI, TENNESSEE
Operahuset, Antoinette Hall, ligger midt ute i ødemarken.
I 100 år har huset vært avstengt, og dørene er brutt opp.
Plutselig begynte en masse paranormal aktivitet.
For første gang på TV-
-skal jeg og min venn, Betty Who-
-etterforsk...
-...hva som skjer. -Vi må etterforske.
Jeg elsker Betty. Vi har spilt over hele landet.
Hun har musikk som topper Billboard-listene.
Hun er en magisk, tøff dronning.
Vi var på turné sammen. Vi brukte gaven vår sammen.
Ok. Betty, tror du på spøkelser?
-Det er ting vi ikke kan forklare. -Vil du se et spøkelse i dag?
Herregud. Kanskje. Jeg er nervøs, men jeg tror det.
Vi er her. Det synes jeg. Vi gjør det.
Først skal vi møte eieren, Tammy.
Det var hun som åpnet dørene etter 100 år.
Det var da helvete brøt ut.
Vi går inn og prøver å trylle fram noe.
Vi får se hva som skjer. La oss gå inn.
Alle varietéteater har en følelse. En kraftig energi som lar oss-
-få kontakt med noe større enn oss selv.
Men hva skjer når teppet går ned og lyset dempes?
Dør musikken, eller forblir noen eller noe for ekstranummeret?
Antoinette Hall er et av USAs eldste og mest mystiske operahus.
Bygd i 1868-
-reiste hun seg fra asken etter borgerkrig og en stor brann.
Død og ødeleggelse var en del av historien. Men likevel-
-ble Antoinette Hall et lys for samfunnet.
I storhetstiden, vrimlet teateret av liv-
-med vaudeville-artister, teatergrupper og magikere.
Fram til for nesten 100 år siden, da operahuset ble spikret igjen.
Til nå. En ny eier har tatt over bygningen.
Når de låste dørene ble brutt opp-
-brøt voldsom paranormal aktivitet ut.
Hvilke hemmeligheter skjuler seg i operahuset?
Hvis veggene kunne synge, hva ville de sagt til oss?
Dette er litt skummelt.
Skal vi gjøre det? La oss gjøre dette.
-Ok. -Kom igjen.
Jeg vet ikke.
Jeg blir allerede skjelven.
Vi er her i dag. Jeg er mer spent enn nervøs.
-Det gleder meg. -Kesha, er du her?
-Hei. Er du Tammy? -Det er jeg.
Herlighet. Visste du ikke at dette fantes?
Ikke i det hele tatt. En del av min erfaring her-
-så jeg etter at organisasjonen vår fant stedet.
Vi gikk opp trappen og så utrolige dører.
-Store dører. -Digre dører.
Min første tanke var at det ikke var et bøttekott.
Jeg tok med en gruppe for å se på gangen.
Vi snakket ved scenen og hørte et høyt smell.
Denne døren lukket seg. Ingen sto der.
Tammy?
Jeg prøvde å åpne døren. Døren kunne ikke åpnes.
Noen av vitnene du møter, har fantastiske historier.
Vi er klare. Uansett hva det er-
-hvilken åndeenergi som er her, så er vi her av nysgjerrighet.
Vi vil ikke skade noen.
-Du får ikke kødde med oss. -Vi vil...
Vi vil høre deg.
-Ja. Ha opplevelser med deg. -Ja. Men ikke besett oss.
-Men for all del... -Si hei.
-...spille for oss. Syng for oss. -Ja.
-Jeg er nervøs. -Jeg også.
Herregud.
Dette er sprøtt.
Herregud.
Jeg føler en tilknytning til kreativiteten her inne.
Det føles litt som en kapsel fra en annen tid, men samme energi-
-som jeg kjenner på scenen. Det var så lett å relatere til.
Rommet er så majestetisk.
Jeg har opptrådt på så mange scener.
Det er uvanlig med så mye energi.
Jeg fikk støt i beinet.
-Hvordan går det? -Jeg elsker det.
-Vi føler oss trygge. -Jeg føler meg trygg her.
Man kjenner artistens energi her.
Det er en forståelse mellom kunstnere.
Jeg tror ikke vi vil bli terrorisert.
-Vi får se. -Det ville vært forferdelig.
Vi terroriserer deg tilbake. Vi er også kunstnere.
Jeg stepper på graven din. Det er stille her.
-Du gjør narr av dem. -Jeg vil ikke gjøre narr av noen.
Jeg er lei for det. Jeg vil ikke gjøre deg sint.
Vi skal møte vitner som har opplevd overnaturlig aktivitet-
-i denne bygningen, og jeg er veldig nysgjerrig.
Det føles lett og gøy så langt.
-Vi skal få høre... -Skal vi gjøre dette?
...alle erfaringene deres. Jeg gleder meg.
Vår teori er at siden vi begge er artister-
-så da vi kom hit, kjente vi begge-
-at vi hører hjemme her. Så det føltes ikke så ille.
Vi ville vite mer om erfaringens dikotomier.
Har noen hatt en negativ opplevelse i huset?
Alle har det. Ok.
Vi var i dette rommet. Dørene åpnet seg.
Jeg får frysninger.
Så hører jeg en mannsstemme som sier: "Kom deg ut herfra."
For noen uker siden, hadde jeg kameraet ved øyet-
-og så en av artistene.
På film, en ånd?
Er det en liten jente?
Det ser ut som en ung jente i hvit kjole.
Hvilket område tror du er mest hjemsøkt?
Jeg føler meg rarest i kjelleren.
Vi får de mest negative opplevelsene der nede.
Hver gang blir jeg kvalm. Men da jeg dro, følte jeg meg bra.
-Jeg vil ikke ned i kjelleren. -Ikke jeg heller.
Jeg var redd. Vi hørte en forferdelig knurring.
En stein fløy gjennom rommet og landet ved føttene mine.
Vi visste at det var en mann. Det var en mandig figur.
Regina hadde fortalt om herr May. Han likte ikke menn.
-Hvem? -May!
-Hvem er herr May? -Han er herr Slem.
Vent! Hvem er herr Slem?
Han het Thomas May. Han jobbet her i mange år.
Han eide det. Han gjorde alltid folk syke.
Vi visste at han ikke ville ha folk her.
"Du har en frekk holdning. Så vi kaller deg herr Slem."
Så herr May er herr Slem, men herr May liker ikke det navnet?
En venn som var her og undersøkte med oss, ble syk-
-gikk ut og kastet opp-
-og to dager senere, fikk han hjerteinfarkt.
Hjertet mitt hamrer.
Det føltes bra, men vi er kanskje ferdige i kjelleren.
Dere kommer nok til å ha det gøy i kjelleren.
Takk for at dere delte opplevelsene deres.
Det har vært fantastisk og interessant.
Regina, kan vi bli med på en omvisning?
-Greit. Skal vi? -Takk.
Takk for at dere kom. Hyggelig å møte deg.
Stedet har brent, det var sperret.
Kanskje det var en god grunn til det.
Jeg og Kesha kom hit som to dumme venninner.
"La oss dra på spøkelsesjakt." Nå føles det annerledes-
-enn da vi kom hit tidligere.
Jeg har lommelykten klar. Den trengs i kjelleren.
Jeg vil ikke ned i kjelleren.
Dette rommet...
-Er dette populært? -Det er det faktisk.
Jeg kjenner det kribler i magen.
Dette er Lilys favorittsted. Vi fikk en liten jente.
-som viser at hun er mellom seks og åtte år gammel.
Hun elsket å være her. Hun er leken og søt.
Det vi har hørt, er en slags lyd.
-Som å synge? -Som å synge.
Jeg tror ikke noen plager henne her.
Noen ganger lar ikke herr May henne ikke snakke.
Han vil ikke at noen skal snakke. Han hater at folk er her.
Vil han at alle skal dra?
Han vil at alle skal la ham være i fred.
-Er tiden inne? -Det er kjellertid.
-Er det kjellertid? -Det er kjellertid.
-Betty, er du klar for kjelleren? -Ikke i det hele tatt.
Jeg begynner å føle meg mindre komfortabel.
Så jeg skal ikke... Jeg vil ikke krangle med deg.
Jeg vil at du skal ha det like gøy som meg.
Du kan komme og si hei, men ikke noe tull.
-Ok, damer. Vi går ned. -Herregud, ok.
Dere kjenner at det blir tyngre.
Jeg kjente det.
Det føles som om bare håret på beina reiser seg.
Det er veldig rart.
Jeg føler meg så...
Det føles som om man alltid blir iakttatt.
-Ja, det gjør det. -Herregud.
Herregud, det var skummelt.
Noen tok meg på nakken. Herregud, jeg skvatt.
2 00:13:39.960 -- 00:13:44.080 align:start line:90% position:30% Jeg føler meg ikke velkommen.
Jeg tror ikke vi bør være her.
Ja.
Jeg hater å være her. Det som er her, hater det også.
Jeg føler at jeg må si-
-at jeg er lei for det som skjedde med den som er her nede.
Vi må huske hvor vi er. Operahuset er på Tårenes vei.
Vi sitter på land som er besudlet.
Det er den opprinnelige jorden det ble bygget på.
Som Tårenes vei?
-Så mye smerte og død og mørke. -Og død og mørke.
Dette er ikke min eiendom.
Da jeg var her forrige helg, følte jeg en overveldende sorg.
Jeg tror det var urfolket.
Enten de som er her eller en overtransplantasjon-
-av følelsene som er igjen på eiendommen.
-Hørte dere det? -Hva var det?
-Og det er ingen der oppe? -Nei.
Er du sikker på at ingen er der?
Det er ingen der. De sier det ikke er noen der.
Vi har det på film. Du hørte det, ikke sant?
Får du frysninger?
-Det er ikke bygningen som knaker. -Det var dunk.
Tror du det er herr May? Kødder han med oss?
Det er skummelt her nede.
Det føles som om han er med oss.
Jeg tror ikke vi har gjort ham sint, men han er her.
-Han virker ikke sint på oss ennå. -Forhåpentligvis ikke.
-Regina, kan du følge oss ut? -Ja.
Det begynner å bli alvor.
Så mye som jeg kan være logisk og beleilig skeptisk-
-skjer det ting her som ikke er en illusjon.
-som ikke er meg som manifesterer noe.
-Det er ånder her. -Hvordan går det?
Det føles litt rart. Hvordan føles det?
-Jeg føler meg også litt rar. -Ja. Det var intenst.
Det føltes så annerledes.
Jeg følte mye. Kjellere skremmer meg.
Det er allerede skumlere. Og så...
-Det føltes mørkt. Ikke positivt. -Nei, men...
Du fniste og sang og hadde det gøy der oppe.
Det er en fin måte å si det på.
Som om det er en dyp sorg og et sår der nede.
Det er et åpent sår. Det kan være en energi.
Det kan være en person. Det kan være mange. Vi vet ikke hva.
Det er så mange lag.
Der er ildlageret, der hele byen, torget, brant ned.
Rart at det forkullede treet fortsatt er i kjelleren.
Så har vi alt dette, kanskje byens gamle ordfører-
-som hjemsøkte operahuset.
Det er sprøtt at det er byens historie.
-Det er mye lidelse. -Smerte, lidelse.
-Ja. Man kjenner det der nede. -Hat. Dypt menneskelig hat.
-Vi har mange spørsmål. -Det er mye mer.
Jeg trenger vann først. Kan jeg få massasje?
-Epsom-salt-dusj. -Ja, virkelig.
Jeg vil være passende for energien, jorden, traumet-
-og være respektfull. Jeg er bekymret.
For jeg vil ikke at mitt nærvær skal trenge seg på-
-noen andres grenser.
Stemningen var ikke særlig innbydende. Jeg vil respektere det.
Jeg vil snakke med en innfødt amerikaner-
-og få mer informasjon. Jeg vil lære.
Jeg vil ikke trampe rundt på hellig grunn uten å vite det.
Kan du fortelle om bakgrunnen din- og din forbindelse til dette stedet?
Jeg er urfolk fra Oklahoma. Ikke fra begynnelsen.
Vi ble overført til Oklahoma. Noen kaller det Tårenes vei.
Mange av forfedrene våre gikk her.
Forfedrene mine gikk her. Når jeg kommer til slike steder-
-føler man effektene i veggene og jorden.
Og når man føler det, kan man nesten høre-
-ekkoet av det som er fanget her.
Det er en hellig sal som var et operahus.
Det skal være noe vakkert. Vi har viet livene våre til dette.
Utviklingen av akkurat det samme.
Da vi kom inn, var det gøy. Vi var veldig spente.
Det føltes spennende, som en konsert. Så endret det seg raskt.
Ja, artister. Dere har kunstens ånd.
Når dere går inn, vil dere kjenne det.
Men dette stedet er en hyllest til døden.
På grunn av alle dødsfallene langs denne stien.
Det er energi som kjemper mot hverandre.
Nettopp. Så alle de innfødte på Tårenes vei-
-som døde på veien. De gikk gjennom så mye traume.
Kort tid etter bygger de en bygning og vil feire.
Ideen om å bygge et danselokale på Tårenes vei, gjør deg kvalm.
-Hvis du tenker på det. -Ja. Det kommer aldri til å fungere.
Den vil alltid være hjemsøkt.
Hvordan sørger vi for at ingen energi blir med oss hjem?
For å forberede dere og sørge for at dere har det bra-
-vil vi alltid velsigne oss selv.
Kom frem og velsigne dere selv.
Når vi åpner opp denne energien, begynner vi alltid med en sang.
Vi synger en sang for å veilede oss gjennom det overnaturlige.
Så synger vi en sang for å slå av energien.
Det høres fantastisk ut.
Jeg skal lære dere sangen. Det er kjempelett.
Den første delen går sånn.
-Hey yo, hey da. -Hey yo, hey da.
Jeg synger den én gang, så dere hører den.
Man hører melodien.
-Så gjentar det seg. -Ok.
Siden vi er på scenen, la oss velsigne scenen-
-med den energien. Vil dere gjøre det?
-Ja, gjerne. -Ok, vi gjør det raskt.
Kom igjen.
-Takk. -Det var alt.
Det er mye her. Vær forsiktig.
Det er den typen energi som forfølger folk.
Vær forsiktig, for det er skummelt.
Quese fortalte mer om Tårenes vei.
Og hvor mye lidelse og traumer som skjedde på denne bakken-
-som man bygget alle disse motstridende grunnene på.
Det brant, og så bygde de oppå det.
Det er mange ulike energier i bygningen.
De kjemper mot hverandre for å komme seg ut.
Jeg føler...
Jeg vet ikke hva jeg føler. Jeg er litt nervøs.
-Vent. Betty, går det bra? -Jeg vet ikke. Jeg er kvalm.
-Kan du snu kameraet mot henne? -Jeg tror jeg må kaste opp.
-Hva? -Jeg tror jeg må kaste opp.
Jeg vil ikke. Jeg trenger litt luft.
Han gjorde folk syke, og vi visste at han ikke ville ha folk her.
-Brystet mitt føles stramt. -Nei, nei.
Vent. Kameraet mitt sluttet å ta opp. Kameraet mitt sluttet å ta opp.
2 00:22:56.520 -- 00:22:58.320 align:start line:90% position:30% -Hvordan går det? -Det går bra.
-Brystet mitt føles stramt. -Nei, nei. Sett deg utenfor.
Det går bra. Det går bra. Det er bare rart. Skummelt!
På slutten av dag én, har det skjedd mye.
Jeg føler meg merkelig komfortabel-
-vitende om at det er spøkelser overalt.
Jeg er redd de vil følge etter meg-
-og gjøre meg gal. Mer gal.
Jeg drar hjem og prøver å sove og kommer kanskje tilbake.
Jeg er redd det tar for lang tid. Jeg vil ikke manifestere noe sprøtt.
Mye har skjedd som var rart, interessant og overnaturlig.
Men jeg tenker også...
...i hemmelighet. "Gi meg mer."
DAG TO
Jeg føler meg klar for natten.
Det har vært mye folk her. Det er personale, kameraer.
Men i kveld blir det annerledes. Det er nå det gjelder.
Målet mitt er å få kontakt med Lily og herr May.
Jeg vil vite hvorfor de er her, og hva de trenger for å gå videre.
Jeg vil utforske bygningen og se hva koblingen er til Tårenes vei.
Kanskje det har noe med aktiviteten å gjøre.
Planen vår er å prøve å kommunisere med Lily.
Hun virker søtest av dem alle.
Vi tok med en ball og et balltre for å be henne komme på besøk.
Lily, det er Betty og Kesha.
-Vi vil henge. -Vi kom for å si hei.
Vi har med leker. Vi har med oss en bjørn.
Vil du leke med ballene? Vi tok dem med til deg.
Spark dem rundt. Vis alle hva som foregår.
Vil du leke med bjørnen din?
Kutt ut. Lily.
-Ja, er den ikke søt? -Lev, jente.
Hun sa: "Lily, vil du leke med bjørnen din?"
Lily, kom du hit for å gjemme deg fra det som er i teateret?
-Herregud. -Hva faen?
-Det var sprøtt. -Det var sprøtt.
-Ok. La oss komme oss vekk. -Ja, jeg tror det.
Lily er her, og hun liker bjørnen sin.
Ikke redd engang. Det var en bekreftelse på det overnaturlige.
Noe jeg elsker, for det er hele poenget.
Jeg vil se det, og det føles som om jeg nettopp så det.
Jeg vet det er mer.
Jeg elsker at jeg nå...
...interagerer med den.
-Det er kaldt her inne. -Det er kaldt.
Ok, la oss lukke døren.
Nå ligger vi tynt an, søster.
Vi har en spøkelsesboks der oppe.
-Jeg husker dette. -La oss prøve.
-Herregud. -Jeg er flink til å skrike.
Det var et bra skrik. Du skremte vettet av meg.
Er det noen ånder her? Gjorde du det? Er det greit at vi er her?
Jeg lukker døren igjen. Ok.
Siden det er en operasal-
-vil jeg snakke i mikrofonen og se hva som skjer.
Ja.
Vi skal teste med spøkelsesboksen, mikrofonen og forsterkeren.
Vi får se hva som skjer.
Det er tanken om' at hvis spøkelser finnes-
-eller bruker en annen frekvens-
-prøver vi å kommunisere på en frekvens som de kan...
...forstå. Man hører bip, boop, pop, beep, boop. Det er normalt.
Er det ånder her?
Jeg er Kesha, hvem er du?
- Kesha! Kesha! -Sa den Kesha?
-Nei. -Sa den nettopp Kesha?
Sa du navnet mitt?
- Kesha! -Gjorde han det igjen?
Drit i det.
Ja, ja. La den gjøre det igjen.
-Igjen? Hva er det? - Kesha!
Kom deg ut.
-Sa den: "Kom deg ut"? -Jeg hørte noe.
Kom deg ut.
Jeg vil bare ut litt.
Vi skal lese nå.
-Flott. -Det var bra.
- Flott. - Flott.
-Ha det. -Ha det. Flott. Ha det.
-Vi bør dra. -Ha det.
Jeg synes vi burde... Jeg vet ikke om jeg vil...
Spøkelsesboksen sa navnet mitt.
Jeg håpet å være anonym i åndeverdenen.
Men tydeligvis ikke. Så sa den: "Gå ut. Ha det."
Den er veldig direkte. Jeg må si at mer enn noe annet-
-påvirket det meg.
Det var sprøtt.
Betty og jeg føler at vi har tatt oss vann over hodet.
Et medium er på vei. Cindy kommer! Cindy skal gjennomsøke bygningen.
-Forhåpentligvis har hun noen svar. -Hvordan går det?
Jeg vet ingenting om denne bygningen.
Men da jeg gikk opp hit, så jeg røyk og hoste.
Jeg tror det brenner. Det er ødeleggelse.
-Hele nabolaget brant ned. -Røyk, røyk, røyk.
Det er sprøtt at du sa det.
Utenfor føler jeg at det er en forbindelse-
-til mange tragedier og dødsfall. Det er så mye.
Du vet hvordan jeg jobber.
Jeg går inn og lytter. Jeg skal si hva jeg ser-
-hører og føler. Men også være åpen for hva dere føler.
Hvis dere føler noe, bare si det.
Si det høyt om du føler eller hører noe.
Du har god energi. Det er allerede så spennende.
-Vi følger deg inn i mørket, Cindy. -Ok.
LILYS ROM
Det var her jeg ble dratt først. Ok.
Men det føles som om det er-
-folk som... Det er vanlig med fottrinn.
Men folk hører fottrinn hele tiden.
Jeg føler at det er et lite barns ånd-
-som går her også. Bare leken.
-Du setter vår verden i sving. -Du setter vår verden i sving.
Ikke si noe ennå.
-Ok. Ok. -Har noen?
-Vent! Har noen sparket dem? -De er overalt.
-Har noen flyttet dem? -Som har vært der inne.
-Jake. -Jeg gjorde ikke det.
Jeg har gåsehud.
Når du føler det, er det energi. Det bekrefter det du opplever.
Når du føler det, så stol på det. Det er et tegn.
Ja.
Sånn, ja.
OPERAHUSET
-Er det et gammelt teater? -Det er et operahus.
Jeg ser et bilde av en avis som ruller ut.
Noen har ødelagt bygningens historie.
Eller kanskje de ikke sa det riktig. Jeg vet ikke hva det betyr ennå.
-Hjertet mitt hamrer. -Samme her.
Et annet navn jeg hørte, var Tommy.
-Tommy. -Thomas!
-Thomas. -Thomas.
Thomas Smith.
-Het han det? -Ja.
Mannen du snakket om-
-aner vi mørk energi fra i dette rommet.
Det må ha vært visjonen hans.
Det var hans idé. Det var hans...
Noen dolket ham i ryggen.
Han vil ikke at folk skal komme hit og gjenskape arven hans.
Dette var arven hans, og nå vil folk gjøre det igjen.
-Gjenopprette det. -Tammy sa det.
-De vil restaurere bygningen. -Her er greia. De må være forsiktige.
For de skal begynne å bygge nytt.
Han vil være veldig til stede.
-Jeg får frysninger. -Sånn, ja. Ja.
-Jøss! -Ikke sant?
Lyset ditt sluknet. Lyset hans sluknet. Sprøtt!
-De må være veldig forsiktige. -Hvordan kan man være forsiktig her?
Dere må bare følge med.
Dette er hva jeg ville sagt til dem. Respekter åndene som er her.
Si takk for at dere er her. "Jeg skal respektere deres rom."
"Takk for at dere bygde dette. Jeg skal hedre det."
Dere burde synge på scenen. Ta en kjapp en.
-Vi gjør det. -Hva vil du synge?
-Vi får se hva som dukker opp. -Herregud.
Det hadde vært interessant om du åpnet deg.
Tenk på den første sangen du tenker på.
-Så du det? -Ja, det var sprøtt.
Den ble grønn. Likte du sangen vår?
Vi tar med oss festen, selv når det ikke er noen her.
-Jeg tror de er lykkelige. -Jeg tror det.
Klarte vi det?
Herregud, de holder fortsatt på.
-Vi må ta imot applausen. -Takk.
Vi forstår. Du vil beskytte arven din. Jeg forstår det.
Dette skal bli det du ville at det skulle være, til ære for deg.
Hva om alle respekterer deg og vet at dette er ditt sted?
Får man da restaurere den?
Jeg får frysninger. Vi sier det til Tammy.
Kanskje vi burde oppkalle den etter ham.
Det ville han likt. Jeg tror han vil ha æren.
Det vil han.
-Det føltes bra. -Enig.
Jeg er mindre redd nå enn for tre timer siden.
Thomas er fornavnet til herr May, også kjent som... Det sier jeg ikke.
Ikke før jeg går ned i kjelleren.
Det er utrolig at hun la merke til det.
Jeg er klar til å gå ned i kjelleren nå som vi har Cindy.
Jeg skal puste dypt inn.
Jeg skal ta på meg voksenbuksen. Vi skal ned i kjelleren. Kom igjen.
KJELLEREN
Jeg har en klump i magen.
Jeg lukter død. Det er det jeg føler.
Døden. Det lukter død.
Ordet jeg hører om og om igjen-
-"Ofre, ofre." Er ikke det et ladet ord?
Jeg kjenner lukten av lik, og denne delen av bygningen-
-har mørke minner.
De vil ikke være fanget her nede.
Og de blir ikke behandlet bra. Det er noe som skjer.
"Jeg vil ut, men jeg kan ikke."
Det er sprøtt at du sier det.
-Jeg får frysninger. -Det er sprøtt at du sier det.
Jeg skal skrive automatisk, kanalisert skriving.
Jeg skal bestemme intensjonen. Hvordan hjelper vi åndene?
For det er mange-
-sjeler som er preget her.
Det er ikke én eller to. Det er hundrevis. Det er mange.
Energien herfra har spredd seg til baksiden av huset.
Så en gang tidligere, fantes det land eller en kobling-
-til noe som strekker seg lenger ut. Det er en stor del av det.
En gruppe prøvde å flykte, men de kom seg ikke ut.
De prøvde å rømme, men kom ikke ut.
Jeg følte det ikke der oppe, så jo nærmere bakken vi kommer-
-eller grunnmuren-
-jo mer nærmer vi oss stedets historie.
Fordi vi er på bunnen. Det skjedde noe ille.
-Ille? -Veldig ille.
Det må leges her nede. Jeg mener det.
Det er egentlig sorg jeg føler. Det er intenst.
Men det er mye tristhet og sorg.
-Hvordan føles det? -Det gir mening.
Bakken her er så interessant.
Dette er Tårenes vei. Jorden vi står på.
-Bygningen er bygd på Tårenes vei. -Det er sprøtt!
Likene fikk meg til å tenke på Tårenes vei.
Hvis dette ble bygd på Tårenes vei, er det klart at det er mange lik.
Da du sa: "Det lukter død", sa jeg: "Ja, søster, det gjør du."
-Det er for jævlig. -Er det ikke sprøtt?
Det er mye energi å ha under bygningen.
Jeg føler at du har gitt meg mye klarhet.
Du er ikke her fordi du er demonisk eller ond.
Det er et sted fullt av sorg og skrekk.
Jeg fikk en overveldende følelse av sorg.
En masse innfødte som går gjennom så mye traume.
Man kjenner virkningene i veggene.
Det er ulike aspekter ved sjelen.
Den traumatiserte delen setter seg fast.
Den vil være hel igjen.
-For å stige opp. -Ja.
Den kan det. Men når åndene ikke har en stemme og ingen lytter-
-og de alltid glemmes, da blir det vanskeligere.
Som sanger og låtskriver-
-handler livet om å fortelle historier.
Historiene til oss selv eller andre.
Herr May vil at historien hans skal bli fortalt.
Alle her vil at historien skal bli fortalt.
-Og bare sannheten. -Ja. Endelig.
Quese lærte oss en sang. Den skulle stenge...
Ja, den åpnet oss for en overnaturlig opplevelse.
-Nå skal vi stenge. -Han sa vi skulle stenge.
-Skal vi? Kan vi synge? -Nei, vær så snill. Jeg lytter.
Vi stenger deg også.
Antoinette Hall har noen av historiens mørkeste kapitler.
Hun ble brakt til taushet i nesten et århundre.
Vi har bare pirket i overflaten av det hun har å si.
Vi må konfrontere fortiden-
-uansett hvor vanskelig eller skammelig det er.
Benekte smerte og traumer, fører til mer smerte og mer trauma-
- i denne verden og i den neste.
Vi kan ikke ignorere historien og bygge på den.
Den må anerkjennes og hedres. Dens historie må fortelles.
Ellers vil fortiden hjemsøke deg.
Det var operahuset, Antoinette Hall.
Flott. Ha det.
Nå som jeg har sunget med åndene, er jeg klar til å bli beryktet.
Houdini bodde her.
Jeg tar Westerfeld House med kompisen min, GaTa.
Jeg er livredd.
Tekst: Ingvill Kristin Dale Østerbø Iyuno-SDI Group