Jag frågade showens producenter
om den mest hemsökta plats som de någonsin besökt.
Alla var eniga.
Mentalsjukhuset Trans-Allegheny i Weston, West Virginia.
Jag tog med mig en vän och samarbetspartner.
-Big Freedia! -Hej, vad är det som händer?
Vad har jag låtit dig ta med mig på. Jag är nervös och skakar.
Var hälsade, jordbor. Detta är Kesha.
När jag inte står på scen utforskar jag det övernaturliga.
Det här är min skruva resa in i mörkrets hjärta.
Jag har med mig de främsta experterna på det paranormala.
Jag hörde ett morrande.
Och jag tar med mina vänner på denna skrämmande resa.
Finns det en ande här?
Gillar du sådant här?
-Ihop med dig? Jag antar det. -Okej, bra.
Jag har känt Freedia länge.
Vi har gjort shower och samarbetat,
har matchande handtatueringar.
Vi skulle göra vad som helst för varandra.
Men hon är inte fullt ut troende, vilket förvånar mig.
Jag har känslan att din värld är på väg att förändras.
Det tror jag också.
-Vad har du fått med mig på? -Jag vet inte.
Det här är för mycket.
Sedan det öppnade 1864
verkade Trans-Alleghenys mentalsjukhus
ödesbestämt att bli ett paranormalt epicentrum.
Dess syfte var att inhysa och behandla psykiskt sjuka.
Men det blev med tiden en avstjälpningsplats
för härdade brottslingar,
narkomaner och samhällets utstötta.
Delstaten lät till och med ensamstående kvinnor, änkor,
och HBTQ-personer dömas för "brott",
i form av klimakteriet, onani och PMS.
År 1950 var anstalten översvämmad med över 2 400 boende.
Läkare utförde grymma experiment,
från åderlåtning och olika former av chockterapi
till lobotomering.
Patienter hamnade i koma, blev förlamade, hjärndöda eller värre.
Mord, drogöverdoser och självmord blev vanligt förekommande.
Delstaten stängde Trans-Allegheny först 1994.
Men över ett sekel av trauma och tortyr
dröjer sig kvar i dessa korridorer
och ger upphov till oerhört intensiv paranormal aktivitet.
Det som skrämmer dig får dig vanligtvis att växa,
eller att kissa på dig.
I vilket fall blir det bra TV, så nu kör vi.
-Är du redo för det här? -Ja, jag antar det.
-Är du redo? -Jag vet inte.
Jag föddes redo och samtidigt är jag aldrig redo.
-Okej. -Nu kör vi!
Jag har rest landet runt och utforskat
några av de mest mystiska och hemsökta platserna.
Denna plats går långt utöver den ultimata spökjakten,
för det handlar om mental hälsa
och folk som straffas för att vara den de är.
Det är väldigt personligt för mig. Även för Freedia.
Som konstnärer vill vi skapa ett utrymme där folk kan vara sig själva
och fira det. Denna plats är motsatsen till det.
Så det är läskigt på alla plan.
Redan innan vi kommer in på det paranormala.
Stället är enormt.
Om jag fötts i en annan tid kanske jag hade hamnat här.
Det är läskigt.
Jag skulle definitivt ha hamnat här på den tiden.
Att vara gay och onanera? Självklart.
Okej, vi är här.
Vi ska gå in och träffa ägaren, Rebecca.
Ja, vi går och träffar Rebecca.
-Hur mår du? -Jag vet inte.
Börjar bli nervös.
Jag vet inte heller än.
Det här ser inte ut som ett sjukhus.
Nej, det gör det inte.
-Hej, hur mår ni? -Hej?
-Trevligt att ses. -Freedia.
-Följ mig. -Okej.
Tack.
Va?
Vad är det där?
Vi har många avdelningar som inte har renoverats.
Det är en av de avdelningar som ni kommer att besöka.
-Det är en på den här sidan också. -Herregud.
Det här är vår intervju med Rebecca på Trans-Allegheny.
Jag har aldrig varit på en sådant här plats.
Vad är din motivation för att hålla igång stället?
Främst att utbilda människor, se till att vi påminner dem
om vad som skedde här,
varför sådana platser inte får fortsätta att existera.
Stigmatiseringen av att vara annorlunda måste försvinna.
Amen.
Varför tror du platsen är hemsökt?
Många av de som fanns här har ingen annanstans att ta vägen.
KONSTVERK AV EN PATIENT
Det här var platsen där de kände sig hemma.
FAR STRYPER SHAWN
Jag tror att många av deras andar finns här,
för det är här de passar in.
Och andra vet bara inte vart de ska ta vägen.
Det låter läskigt.
Det är läskigt.
Har du haft egna paranormala upplevelser här?
-Absolut. -Lamporna flimrade just.
Jag såg det.
Jag tänker låtsas som om jag inte såg det.
Sådana saker händer ganska ofta.
Ljusen, man ser skuggfigurer gå in i olika rum.
Jag har fått mina axlar vidrörda och klämda
när det absolut inte är någon i rummet.
-Gick lamporna igen? -Ja.
-Jag tror att vi inte är ensamma. -Det är bara början.
Underbart.
Vi har stängt ner hela stället för er.
Det hela stället är fritt för bara er att utforska
och jag uppskattar att ni är här.
-Ja, tack. -Inga problem. Tack.
-Kommer du att stanna kvar? -Nej.
Jag skrattade.
Tjejen...
Jag känner mig nervös,
men är också väldigt intresserad av ställets historia.
Läkarna, vad var deras avsikter? Var det bara rent vansinne?
Det lät som ett mänskligt skrik.
SKRIK
Herregud.
-Det kom därifrån. -Någon här inne.
Vi kollar.
Nej, det finns inget där.
Jag börjar tänka att det här kanske inte alls var någon vidare bra plats.
Rebecca lämnade pärmar till oss.
Vi tar en rundtur och kollar de mest intressanta platserna.
Vi har stället helt för oss själva.
Tjejen...
DR WALTER FREEMAN LOBOTOMIKIRURG
De gick in genom ögonhålan
eller genom näsan med en ishacka
och köra som en vindrutetorkare i frontalloben.
De trodde personligheten satt där.
De här människorna var galna.
De experimenterade med människor.
Nu ska vi till lobotomiavdelningens återhämtningsrum.
Skuggor och kroppslösa röster följer alla som kommer in hit.
De har redan skrämt upp mig.
-Säkert att du vill ta rundturen? -Nej.
Men jag får känslan att Freedia tänker:
"Vad har Kesha släpat med mig på?"
Första källarvåningen.
Åh, nej.
Det här känns verkligen inte bra.
Är du beredd?
ÅTERHÄMTNINGSAVDELNINGEN FÖR LOBOTOMIPATIENTER
-Källaren är enorm. -Ja, verkligen.
Så många människor måste ha lobotomerats.
Det finns en riktigt skruvad energi här.
Av lidande.
Onödigt lidande.
Utan anledning.
Vad är allt detta?
Något riktigt sjukt. Jag kan inte titta.
Tjejen...
Det är så skruvat.
Jag känner en koppling till de som gick igenom saker här.
Man känner mörkret, smärtan och lidandet.
Det är hjärtskärande att vara här.
Jag får huvudvärk.
Ja, det gör ont i mitt huvud.
Jag kände mig hjälplöst ledsen
och smärta och missförstådd energi som bara var...
Jag kände mig så ledsen.
Nu drar vi härifrån.
Vad var det?
Jag hörde också något.
REPRIS
-Jag hörde fotsteg. Hallå? -Tjejen, vad i...
Jösses.
-Hallå? -Jag tänker inte gå ditåt.
Ska vi gå upp?
Varför går du så att jag hamnar bakom dig?
Vi hörde fotsteg och en hög knackning här någonstans,
vi går upp på övervåningen. Den här vägen.
Oftast brukar ställen vara lugna dagtid.
Som att andarna sover.
Men inte här.
FJÄRDE VÅNINGEN
Hallå?
FOTSTEG
Vad var det där?
Det var steg.
Det här stället är helt kört.
Är det någon där?
Du skrämde mig, tjejen.
Jag känner mig som på helspänn.
Jag måste titta över axeln.
-Jag känner mig på helspänn. -Absolut.
-Jag tittar hela tiden över axeln. -Ja.
Jag hoppas det fortsätter vara så aktivt.
Jag hoppas bara att inget våldsamt sker.
Jag vill inte bli strypt eller vidrörd.
Så det här är fjärde våningen,
tydligen den mest aktiva och mest skrämmande delen.
Andar härmar rörelser och röster,
och det finns en krypare, ett ilsket väsen
som kryper på marken och uppför väggarna.
Tjejen...
Så här tänker jag.
Det är ett samhälle som får dig att känna dig galen.
Sedan straffar det dig för att du har känslor
om hur samhället är uppbyggt.
Känslor är inte galna. Att uttrycka dem är sunt,
så börjar jag bli förbannad.
Vi är alla lite galna.
Om du inte är lite galen är du antingen lögnare eller så är du död.
Jag är arg.
Jag vet inte hur det påverkar spökjakten, men jag är förbannad.
Okej, till den medicinska byggnaden.
Det var här den barbariska tortyren utfördes,
som lobotomier, elchockterapi och sterilisering.
En slingrande varelse har setts på vinden,
med svarta, tentakelliknande skuggor.
Och ett ormliknande, hasande ljud.
Det är riktigt mörkt.
Jag har en känsla av att det här kommer att bli ännu läskigare.
Vi har mycket galna saker framför oss.
2 00:13:59.600 -- 00:14:04.560 align:middle line:90% position:50% VÅRDCENTRAL
Jag tror att vi kommer att få se så mycket trauma.
De här var lobotomirum.
Oj.
Hallå?
Den här platsen kan ställa till det i skallen.
Vad hade de på vinden?
Jag vet inte.
Tjejen...
Herregud.
VÅRDCENTRALENS VIND
Jag har gåshud över hela kroppen.
Kusligt.
Det är en konstig känsla kring det här.
Särskilt den här byggnaden gör en illamående.
-Ja. -Vad var det där?
Du hörde det.
...gör en illamående.
REPRIS
-Någonstans här. -Precis här. Det lät högt.
Jag känner att vi inte är ensamma. Det är vad jag känner.
Jaså?
Jag är redo att dra härifrån.
Det var galet.
Jag har bara en känsla av att det snart händer något riktigt sjukt.
Jistanes.
Jag gillar inte stället på natten.
Vi har varit här hela dagen. Vi vet att platsen är aktiv.
Jag vill dokumentera vad som händer här
när det inte finns någon här,
bakom stängda dörrar, mitt i natten.
Vi skyndar oss och installerar den här lilla grejen.
Nu ska vi ställa i ordning olika experiment.
Olika saker som kan spela in aktiviteten.
Jag lämnar den här hela natten.
Det kan du skriva upp.
Detta är en utlösare.
Om något kommer nära,
ska det börja ringa.
Jag vet inte vad "bli galen" betyder.
Det är nog bra.
Om någon går igenom här kommer vi att se fotavtryck.
Den ska fånga in fotsteg.
Jag ska hitta Kesha och dra härifrån fort.
Jag vill inte gå runt ensam mer.
Jösses.
Okej, första dagen är över.
Vi har just satt upp en massa experiment.
Vi är klara för natten.
I morgon ska vi kolla in experimenten.
Jag är väldigt nyfiken.
Jag var redo att dra därifrån fort.
Nu sitter du i bilen och kan dra härifrån.
-Ja, vi drar och sveper en Martini. -Ja.
Tack och förlåt!
Jag kommer inte att ha några vänner kvar när showen är över.
DAG TVÅ
Jag är märkligt nog riktigt redo, jag känner att platsen har allt.
-Redo att få det överstökat. -Det kanske är känslan.
Ja.
Nu måste vi kolla hur alla våra experiment gick.
Vi har inte kollat än.
Innan vi gör det
jag visa dig några foton från igår.
Herregud.
De två som blev lite skumma var dina två foton.
Herregud.
Vänta.
Det ser ut som att jag har hål i huvudet!
Som en vit cirkel och en prick i cirkeln.
Och jag tog samma bild.
-Har ditt en prick? -Nej, det har det inte.
Vad betyder det?
Det var så läskigt att den svarta pricken var ovanför hennes huvud
och att det togs på en lobotomiavdelning.
Det var jätteläskigt för oss båda.
Vet du vad det betyder?
Kanske ett andeklot som försöker kommunicera eller fästa sig vid dig.
Okej.
Jag skulle nog ha varit här, så det här är mitt folk.
Vad vill de säga mig?
Jag vet inte om jag ska vara glad över det här
eller om det är dåligt om de fäster sig vid mig.
Jag vill se det som positivt men det är konstigt.
Det är på mitt huvud,
Och det var där som jag fick hemska smärtor.
Herregud, du måste se.
Den här videon är galen.
-Blev det aktivitet? -Åh, det var det verkligen.
Titta på skuggfiguren. Sedan kommer en smäll.
VÅRDCENTRALEN
Åh wow.
Jag visar en gång till. Så där är skuggan.
Något springer riktigt fort och då hör man en smäll.
Det här är kusligt.
Jag vill veta historien. Jag är redo för kommunikationen.
Oavsett vem det här är,
vill jag berätta deras historia.
Då går vi och får tag i vår berättelse.
-Nu kör vi! -Nu kör vi!
Jag är exalterad!
Det är inte jag!
VÅRDCENTRAL
Den här byggnaden skrämmer mig mest,
för det var här behandlingarna utfördes.
Och det var här vi hörde knackningar och sånt.
Okej.
-Är du redo? -Jag antar det, tjejen.
Min mage gnisslar.
Det där måste du ha hört.
Hallå?
Herregud, vi rör oss vidare.
Herregud.
Jag lämnade den precis där men nu är den där.
Jag lämnade den exakt där.
Hur kom den dit bort?
Det är en bra fråga.
Varför kändes det som att något just rörde vid min axel?
Alldeles nyss?
Det kändes som att någon vidrörde min högra axel.
Jag har fått mina axlar vidrörda,
och det finns absolut ingen i rummet.
Hallå?
Jag hörde ett morrande.
Var kom det ifrån?
Vi drar härifrån.
Ja, vi drar härifrån.
Det var som att någon strök sin hand mot min axel
och det skrämde mig.
Jag vände mig om och det fanns ingen bakom mig.
Om det finns något eller någon som vill prata med oss
kan ni använda det här.
Är någon här med oss?
Vad säger den?
Jag hör inte.
Ska vi gå upp på vinden?
Finns det något vi kan göra för att hjälpa dig?
Jag kan inte urskilja vad som sägs.
Inte jag heller.
Hjälp.
-Jag hörde "hjälp" igen. -Jag också.
Herregud.
Hjälp.
-Vad ska vi hjälpa med? -Hur kan vi hjälpa dig?
Hjälp oss så att vi kan dra härifrån.
Gjordes en lobotomi på dig?
Kan du säga våra namn?
Freedia.
Nej, den kan inte ha sagt mitt namn.
-Det lät som "Freedia". -Ja.
Kesha.
"Kesha". Jag hörde det.
Nej, jag gillar det inte.
Jag hörde den säga "Kesha".
Herregud. Det här är inte roligt.
Den sa "Freedia", men jag ville inte skrämma dig.
Men jag hörde den säga "Kesha".
Åh wow.
Nu vill jag veta mer.
Kesha vill fortsätta spökjakten,
men jag är redo att sticka.
Vi kollar pulvret.
Vill du fortsätta att kolla experimenten?
Jag tycker att vi haft nog av dem.
2 00:23:45.680 -- 00:23:48.360 align:middle line:90% position:50% Fjärde våningen. Nu kommer vi.
FJÄRDE VÅNINGEN
Det var här vi hörde fotsteg.
Vi får väl snart se.
-Jösses. -Vad är det här?
Det är överallt.
-Jösses. -Herregud.
Det ser inte normalt ut.
Herregud.
Det ser ut som om det snöat i hela korridoren.
Det här är allt jag lade ut igår kväll.
Nu är hela avdelningen täckt av babypuder.
Jag vet inte hur det kan ha gått till.
Det är som ett vackert konstverk.
Skillnaden är hårfin mellan geni och dåre.
Det är omöjligt.
Konstverket kan ha gjorts av någon
som har lagts in här för att den var missförstådd.
Jag känner att det kan vara någon som jag kan förstå,
någon som gillar jäklas och att ställa till en scen.
Jag gillar det.
Ser du det där?
Vad är det där?
Det finns två enorma fotavtryck.
Det här är galet.
-Jag har gåshud över hela kroppen. -Jag också.
Tjejen... det här är läskigt.
Vi vet inte om avtrycken kommer från en intelligent ande.
Babypudret och fotavtrycken
är det galnaste jag någonsin sett med mina egna ögon i hela mitt liv.
Det ser ut som om någon har skrivit här.
Eller så försöker de rita.
Det är som om någon försökt skriva siffror eller...
Ser du de här skrapmärkena?
Ja.
Jag kan inte förklara något av detta, och Chip är här.
Det kan inte jag heller.
Vi hämtar honom.
Det här är verkligen svindlande.
Chip Coffey är ett berömt medium, han har gjort det här länge.
Jag hoppas att han kan hjälpa mig sätta ihop några av pusselbitarna
som jag inte lyckas foga samman.
Jag är väldigt nyfiken på hans tolkning av det här stället.
Hej.
-Kul att ses. -Detsamma.
Vi har mycket att säga.
-Freedia. -Hej, vi är glada att du kom.
-Kul att vara här. Vad händer? -Mycket.
Jag är helt chockad.
Oförklarliga grejer händer.
Vi vill veta vad som händer.
Jag ser fram emot det.
-Hur länge har du gjort det här? -I över 20 år.
Hur ser arbetsordningen ut?
Visa vägen, så säger jag vad jag hittar.
Okej.
För jag vill ta dig upp hit.
-Följer du med? -Ta med mig.
Stanna en stund.
En av dem kom ut ur det här rummet.
Nummer 756, låt oss lägga det på minnet.
-Var är fotavtrycken? -Precis här.
Herregud.
Vänta.
-Freedia, ser du det där? -Det gör jag.
-Nu finns det nya märken. -Det finns nya märken här.
Åh, jäklar.
Du har varit här med mina vänner,
och jag är den nya grabben i kvarteret.
Jag vet vem som är här i anden.
Och det är särskilt en av er som jag redan har listat ut.
Så spelet är över.
Och jag ska ut dig.
-Jag är rädd. -Vad han pratar om?
Så var beredd.
Jag ska låta folk veta vad du sysslar med.
Det finns en närvaro här som kallar sig "Väktaren".
Väktaren försöker hålla kvar vissa själar på den här platsen.
Det låter otäckt.
Ni kom hit med så goda, rena avsikter för att lista ut det.
Men ni visste inte att era goda avsikter
stärkte några av de andar som finns här
och gav dem hopp att lyckas fly från Väktaren.
Det är det som pågår på fjärde våningen.
Väktaren håller dem alltså kvar
och de andra andarna försöker...
De försöker fly från Väktarens våld.
Släpmärkena beror på det.
När ni går ut försöker de följa med er, för de känner er godhet.
Fan heller.
De får stanna här. Följ inte med mig.
Kan vi hjälpa dem att ta sig härifrån?
Om vi lyckas räkna ut hur vi gör oss av med Väktaren.
Det överlåter jag till dig och Chip.
Jag vet inte. Jag vill hjälpa till om jag kan.
Det finns många sätt att utföra förvisningar.
Jag kan be.
Jag kan be rejält.
Jag också. Jag kan be som en tok.
Jag tror att det är någon som arbetade här förr,
vars jobb det var att övervaka människorna som bodde här.
Vi tittar om de är här.
Du får fråga.
Är Väktaren här med oss?
Jäklar.
Några platser... Du ska få gå vidare.
Ska jag gå vidare? Vart ska jag?
Jag ska in dit? Vad menar du?
Nere i korridoren. Visa styrka, Kesha.
Du ska befria själar.
-Det gör jag. -Det är enormt.
Okej, dags att gå.
Vi måste prata.
Är du redo för det här, Freedia?
Ge dem storstryk!
Väktaren?
-Vi är inte rädda för dig. -Tjejen...
Du måste släppa taget om själarna från de som hålls kvar här.
Läskiga väktare, släpp dem fria.
Det är slut med att hålla människor fångna här.
Du får inte längre hålla människors själar fångna här.
Låt dem gå vidare.
De är fria att ge sig av. Du får ge dig av.
Vad tror du om det?
Vad i helsike?
Jag kan inte fatta att den svarar.
Freedia, vill du stänga den ute för gott?
Vi vill tacka för att du låter dessa andar
och själar lämna denna plats.
Nu är ditt jobb över,
dessa själar och andar är fria och de kan befrias.
-Amen. -Amen.
Amen.
-Det känns bättre. -Ja, det gör det.
Chip, snyggt jobbat.
Jag kom bara för att hjälpa till.
Men det ni två just gjorde på den här våningen och den här platsen,
var att befria själar.
Det är gudaktigt. Det är ett storverk.
Det är storslaget.
Det finns nog några fler själar att befria.
2 00:32:51.040 -- 00:32:53.160 align:middle line:65% position:50% -Ska vi hitåt? -Ja, det ska vi.
Jäklar!
Samma huvudvärk är tillbaka.
-Vill du att jag ska gå först? -Jag går.
Jag trivs verkligen inte här nere.
Jag mår illa.
Jag har likadan huvudvärk som första gången.
Var det där vi?
Vi var inte nära nog att sätta igång den.
Ja, och det är om något är på brickan.
Så någonting är definitivt här med oss.
Är du fast här nere?
Dog du här nere?
Vet du att vi är här med dig?
I så fall, kan du sätta igång lamporna och ljudet igen?
Jösses.
Är det här ditt hem?
Inkräktar vi på ditt område?
Då drar vi härifrån.
Bra frågor.
Den sä