Det er deg, ikke sant?
Den store D'Artagnan?
D'Artagnan er mitt navn.
Om storhet skal følge navnet får andre avgjøre.
Deres edle handlinger taler for seg selv. Jeg har lenge villet treffe deg.
En sedvanlig måte hadde vært å avtale et møte, ikke snike seg inn på mitt rom.
Får jeg spørre hvordan du klarte å ta deg inn hit?
Jeg ble venn med en av tjenestejentene som serverer maten din.
-Hun var veldig hjelpsom. -Og veldig vennlig, uten tvil.
Din oppfinnsomhet er imponerende.
Men spørsmålet gjenstår: hvorfor ba du ikke om et møte på sedvanlig vis?
Jeg ønsker mer enn et sedvanlig møte, sir.
-Sannelig? -La meg forklare.
Du har vært en stor inspirasjon.
Så betydelig at jeg fant ut hvordan du egentlig ble en av musketerene.
Egentlig?
For å bli en musketér kreves vel to års trening ved akademiet?
Ja.
Men om en kandidat utfører en heltedåd som imponerer deg...
Jeg kan selv utnevne en kandidat til kongens musketér.
Det var visst tilfellet da du utfordret tre av de mest kjente musketerene:
Athos, Porthos og Aramis.
Og du fikk audiens hos selveste kongen.
Du får det til å virke enkelt, unge mann. Men det fins ingen snarveier.
-Men er det ikke sant? -I store trekk.
-Er det slik legenden lyder? -Ja visst, sir.
Og derfor har jeg, Philippe Gastonne, kommet hit i dag for å utfordre deg.
-Du? Utfordre meg? -Aksepterer du, sir?
Du er bare gutt. Hvor gammel er du?
Ikke yngre enn deg da du utfordret musketerene.
-Legg ned sverdet, Philippe. -Jeg går ikke uten strid.
Jeg er beredt, Philippe, til å gi deg noe mye mer verdifullt
enn bare en duell.
Det er tilfeldigvis slik at jeg holder på å skrive mine memoarer.
Noe du så uhøflig avbrøt.
Du er kanskje interessert i å høre ekte fakta.
Om jeg tar feil, er jeg sikker på at det som skjedde var like heltemodig.
Hør på hva jeg har å si.
Så får vi se om du fremdeles vil duellere mot meg.
Nåvel, sir.
Så, hvor begynner historien?
På slagmarken ved La Rochelle, eller under krigen mot spanjolene?
Hvor gammel tror du at jeg er, gutt?
Disse felttogene fant sted før jeg ble født.
Min far, derimot, var velkjent med begge.
GASCOGNE, 1625
Jeg ble født i Gascogne, langt fra alle fronter.
Jeg var beskyttet fra krig, liksom resten av Frankrike.
Faren min valgte stedet bevisst da han pensjonerte seg
for å kunne oppdra sønnen sin på et trygt sted.
Var den kommentaren rettet mot meg, sir?
Jeg sa, var den kommentaren rettet mot meg?
Jeg ser ingen andre her, så hvordan kan den ha vært rettet mot noen annen?
Mitt navn? Mitt navn er D'Artagnan.
Og jeg tolererer ingen flere spydigheter fra deg, sir.
La det bli en lekse. Jeg vil ikke se deg forårsake problemer i Gascogne igjen.
Charles? Hvor er du, min sønn?
Unnskyld, far. Jeg stelte bare hestene.
Med sverdet?
Du øver med det dag og natt.
Særlig når det fins gårdsarbeid. Har du tenkt på hensikten med den?
-Å forsvare meg. -Jeg forstår.
-Og hvor mye tar du betalt? -Hva sa du?
-Hvor mye for å forsvare deg? -Det er ikke et yrke, far.
Nei, det er det ikke. Det er ikke et yrke.
Ei heller en bransje eller forretning.
Men å drive en gård er et yrke.
Men du har visst aldri hatt noe lyst til det.
-Vi klarer oss vel fint? -Ja, hvis jeg driver gården.
Det er alltid arbeid på en gård: mate hønene, pusse hester, så frø.
Og nå som moren din er borte, fins det husarbeid å gjøre.
Hva skal du gjøre når jeg er borte?
-Prøver du å si meg noe? -Ja, min sønn.
Er du ikke frisk?
-Gode Gud, hvor lang tid har du igjen? -Ikke vær så dum! Jeg er ikke syk.
Jeg prøver å si at det er på tide at du bestemmer hva du vil gjøre.
Du er nesten 18 år. På din alder hadde jeg alt kjempet i Dordogne.
-Jeg kan krige. Gi meg en sjanse. -Gi meg det.
Det er på tide at du skaffer et ordentlig yrke. Du trenger ikke dette.
-Far har lært meg å slåss med sverd. -Har du aldri lurt på hvorfor?
Vi bor i en fredfull provins. Eneste knipe du har havnet i, har du selv skapt.
-Jeg har hatt sverdet siden jeg var liten. -Denne leken er ikke et sverd.
Dette er et sverd.
Hva syns du?
Det er vakkert. Hvor kommer det fra?
Sverdet ble gitt til meg av en mann som en gang var naboen min.
Monsieur de Treville. Sier det navnet deg noe?
Treville?
Vi kjempet side ved side mange ganger.
Vi kjempet mot spanjolene, vi kjempet mot hugenottene.
Vi kjempet mot alle som førte krig mot kongen og kardinalen.
Dette sverdet var avskjedsgaven hans til meg da våre veier skiltes.
Jeg trakk meg tilbake her i Gascogne, han tjente under kong Ludvig XIV
-som musketerenes kaptein, en stilling han fortsatt innehar.
Musketerenes kaptein?
Der han har en lønn på 10.000 kroner i året.
Han er, kan man si, en innflytelsesrik mann.
Ikke bare det, han er også delvis ansvarlig for at du fins.
Hvordan?
Han framførte et budskap til din mor fra meg - jeg ba om hennes hånd.
Vi var begge ute i felttog.
Han var stasjonert nær La Rochelle der din mor bodde som ung jente.
På veien mot La Rochelle kjempet monsieur de Treville mot fiender
ikke mindre enn tre ganger.
Han krysset elver, han trosset skogbrann i nærheten av Lyon.
Da han kom til La Rochelle var brevet mitt så nedsvertet og vått
at det var uleselig.
Heldigvis var monsieur de Treville vennlig nok
til å informere din mor om brevets innhold.
Og heldigvis for oss begge, sa hun ja.
Apropos brev. Jeg har nå skrevet til monsieur de Treville
og minnet ham om vennskapet vårt. Jeg har bedt at han skal vurdere deg
som et potensielt medlem av kongens musketerer.
Jeg? Musketér?
Rytter hos kongen selv.
Kommer de til å akseptere meg?
Din styrke og sverdkunst kan ikke bestrides.
Karakteren din er litt uslepen.
Du er utålmodig og blir raskt sint.
Ikke noe et par års trening med musketerene ikke kan kurere.
Noen år? Jeg trenger ikke noen år for å håndtere et sverd.
Som sagt, du er utålmodig og blir raskt sint.
Å være en musketér handler ikke bare om sverdkunst. Men ikke mistrøst.
Monsieur de Treville er den mest ærbare mann jeg har møtt.
Jeg reddet livet hans ved mer enn en anledning.
-Han vet at han står i gjeld til meg. -Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Du må gi dette brevet til de Treville i Paris.
Det er bare noen dagsritt unna. Du må betale for losji når du er der.
Denne pungen inneholder 15 gullmynter.
Pass på den. Det fins mange i Paris som gjerne tar den fra deg.
Det samme gjelder sverdet, og spesielt brevet.
Mist det på egen risiko.
Og framfor alt, ikke la temperamentet ditt gi deg problemer.
Temperament? Hvilket temperament?
Du tar alle smil som en fornærmelse. Til og med et blikk er provoserende.
Hånden din griper sverdet ti ganger om dagen.
Ikke engang kuene våger se deg i øynene når du er i dårlig humør.
Jeg vet at du er rettskaffen.
Men husk:
Ikke all urettferdighet er ikke din oppgave å løse.
Hør på monsieur de Treville, og gjør meg stolt.
Vi treffes igjen, sir.
Jeg må be dere gå til siden. Jeg har et viktig ærend i Paris.
Nekter å du å flytte deg?
Jeg sier det igjen, sir. Jeg har et viktig ærend i Paris.
Jeg skal treffe monsieur de Treville, kaptein for kongens musketerer.
Jeg beordrer deg til å gå til siden.
Nåvel.
Jeg dro således av sted på min reise fra Gascogne til Paris.
Reisen dit var trivelig og begivenhetsløs.
Det gjorde kanskje at jeg følte meg trygg uten grunn.
Framme i Paris ønsket jeg at jeg hadde hørt på fars råd.
Hvilket råd? Å passe på brevet eller å ikke komme til i knipe?
Begge deler.
Fortellingen din har vært veldig opplysende.
Jeg trodde at du var en mann fra enkle forhold - som jeg selv.
En som er sin egen lykkes smed.
Nå vet jeg den dystre sannheten.
Vi har dessverre ikke alle en far med viktige kontakter.
Mener du at jeg har alle bedriftene mine å takke
for ordene faren min skrev i brevet til monsieur de Treville?
-Om min far var venn med musketerene. -Hvem er faren din?
Du kjenner kanskje til ham. Jeg gjør ikke det.
Aha! Ikke rart at du er så bitter.
Ikke døm meg når jeg vet at du har lykkes gjennom nepotisme.
Du har ingen rett til å gjøre den antagelsen...
...til du har hørt resten av historien.
Nåvel, fortsett.
Framme i Paris avtalte jeg et møte med monsieur de Treville.
Jeg fant også et rom, som min far hadde bedt meg om.
Stoltheten min over min fars kobling til musketerene kunne ikke skjules.
Jeg informerte husverten min om oppdraget mitt.
Og jeg formoder at han fortalte halve Paris om det.
-Det er vel ikke så ille? -Det var det jeg tenkte da.
Jeg fikk snart lære at Paris er mye farligere enn jeg forestilte meg.
Ja?
Takk og lov at jeg klarte meg hit!
Jeg ser at du er den modige mannen som verten fortalte om.
Erjeg?Jeg mener, det er jeg.
-Er alt i orden? -Nei, jeg er i livsfare.
-Livsfare? Fortell mer. -Jeg vet ikke hvor jeg skal starte.
Fra begynnelsen.
Det begynte for nesten en time siden da en mann så meg gå inn på Louvre.
-Louvre? -Har du vært der?
-Jeg kom hit i morges. -Jeg anbefaler det.
-Og denne mannen? -Akkurat, han så veldig ond ut.
Han var kledd i svarte klær og hadde et langt arr i ansiktet.
-Han og hans mann hindret min vei. -Med hvilken hensikt?
Du kan sikkert forestille deg. De gjorde ingen hemmelighet av det.
Jeg snudde og løp, men de fulgte etter meg som en flokk med hunder.
Jeg kan forestille meg typen. De burde lære en lekse.
-Si meg, hvor er disse hundene nå? -De er utenfor.
-Her? -De fulgte meg helt hit.
-Jeg kom hit for å be om hjelp. -Du er heldig som kom til meg.
Jeg er ikke redd for noen simple skurker.
-Hvor mange sa du at de var? -Fire eller fem.
Nåvel, jo flere desto bedre.
Du venter her mens jeg kuer disse fire hundene.
-Eller fem. -Nettopp.
Vent! I tilfelle du ikke vender tilbake...
Jeg skal definitivt vende tilbake.
Jeg var så begeistret for damen at jeg glemte å spørre om hennes navn.
Eller noe annet om henne.
Selvsagt fant jeg ikke en flokk med hunder.
Jeg var ung og dum, og i stedet for å innse at alt var et knep
funderte jeg på om jeg kunne overbevise damen
om at jeg hadde beseiret fienden, og hva slags belønning jeg skulle få.
Damen hadde forsvunnet, sammen med pengene mine.
Dessuten var brevet borte, og jeg skulle snart treffe de Treville.
-Hva gjorde du? -Møtet var alt bestemt.
Gjøre mannen sint ved ikke å dukke opp?
Lete gjennom hele Paris etter en kvinne jeg ikke visste noe om?
Mitt eneste valg var å gå til møtet som planlagt
og håper at monsieur de Treville var i godt humør.
-Gjorde du det? -Ikke helt.
Jeg ble beordret til å vente utenfor, da de Treville hadde presserende affærer.
De Treville hadde flere besøkere som jeg ikke kunne se, men dog høre.
Tre herrer som jeg straks mislikte.
Vet dere hva kongen sa til meg i morges?
Vet dere det, mine herrer?
Nei, sir. Men vi håper at du gjør oss den æren og informerer oss.
Han sa at han i framtiden skal jeg rekruttere hans musketerer, Aramis.
-Fra kardinalens soldater. -Kardinalens? Hvorfor?
Fordi, Porthos, han innser at hans tynne bunnfall
må friskes opp med en god vin.
-Tynt bunnfall? Hvem mener du? -Jeg mener deg, Athos.
Og deg, Aramis.
-Og særlig deg, Porthos. -Jeg, sir?
Særlig du.
Hvorfor sier kongen dette?
Fordi han tidligere på dagen hadde fått høre, av kardinalen selv
om de tre musketerene som hengte igjen på Rue Ferou etter stengetid
og opptrådte brautende og var allment forstyrrende!
Da kardinalens vakter prøvde å anholde fyllikene, brøt slagsmål ut
som forårsaket skader på tavernaen som jeg må betale eieren for.
De tre musketerene, som ble grundig slått av vaktene
tilbrakte siden resten av kvelden med å bli edru til i kardinalens celler.
Da jeg, de Treville, musketerenes kaptein, fikk vite dette
ble jeg nødt til å be kardinalen om å slippe dem fri.
Lyder dette kjent, mine herrer?
Alt bortsett fra biten dere du ber om at vi blir løslatt.
Ja, sir, det visste vi ikke om.
Jeg ble oppriktig bestyrtet av det jeg hørte.
Var dette kongens musketerer?
I Gascogne trodde vi at kardinalen nesten var like mektig som Gud selv.
Men de slåss mot hans menn.
Alle vet om rivaliseringen mellom musketerene og kardinalens menn.
Ikke jeg.
På den tiden snakket man bare om sånt privat.
Men snart skulle jeg få et innblikk i musketerenes private liv.
Dere kjenner vel til rivaliseringen mellom våre menn og Hans Eminenses?
Selvsagt, sir. Det var derfor vi gjorde motstand.
Du må må være enig i at det hadde vært stor skam
om vi tre bare hadde gitt etter for vaktene?
En skam ble unngått og ble erstattet av en enda større.
-Forstår dere skaden dere har forårsaket? -Vi kan sikkert erstatte dem, sir.
Jeg snakker ikke om skadene på tavernaen.
Jeg snakker om musketerenes rykte!
Tre av mine beste musketerer får bank av et par av kardinalens vakter.
-De overrumplet oss, sir. -Dere var vel ikke i stand til å slåss.
De var flere enn to. Jeg ville si...fire.
-Eller fem...eller seks. -Ja, sir. Minst seks.
Seks? Mot dere tre?
Nåvel, kardinalens versjon av hendelsen er kanskje overdrevet.
Vi hadde vært takknemlige om vår versjon er den som når kongen.
Kommer ikke på tale!
Jeg har fortalt en versjon om tre musketerer under utdannelse
som er uviktige, og som alt har mistet jobbene sine.
Jeg er ikke den slags mann som med letthet kan handle uærlig.
-Jeg håper jeg slipper å angre det. -Selvsagt, sir.
Jeg vet ikke hvem du er, gutt. Men Gud forby om du har dårlige nyheter.
-Ja? -Jeg har en avtale, sir.
Hva sa du? Snakk høyere, gutt.
Jeg har avtalt et møte med deg, sir.
-Det er i dag, sir. -La meg se...
Disse møter avtales av andre på mine vegne.
Kanskje du bare skal si hva du vil.
Jeg har rest fra Gascogne. Min far, som du kjenner, beordret meg.
Jaså? Jeg har meg bekjent ingen kjente i Gascogne.
-Du kjente ham før han sluttet. -Hans navn?
D'Artagnan, sir.
D'Artagnan? Ja, det husker jeg.
Du har et brev til meg. Det skal bli interessant å lese.
Din var var en utmerket våpenbror under flere felttog.
Jeg hører gjerne om hans siste bravader.
Den største grunnen til at han skrev til deg var i håp om
at du ville være så vennlig å la meg bli en musketér.
La deg bli?
Man ankommer ikke til Paris ene dagen, og blir en musketér den andre.
Man inviteres ikke uten først å ha kjempet i flere felttog
eller utført spesielt dyktige handlinger
eller gjennomgått to års utdannelse.
Det er jeg klar over, sir. Far har gitt meg all nødvendig utdannelse.
Det tror jeg sikkert.
D'Artagnan var en av de beste soldater jeg har hatt gleden å tjene med.
Om han bare har delt bare en liten del av hans ferdigheter
blir du sikkert en utmerket kandidat.
Om du vil være så vennlig å vise meg brevet som provenans
kan vi diskutere hvordan jeg kan hjelpe deg.
Jeg hadde vært ytterst takknemlig, sir.
Brevet, om jeg får be.
Du har sikkert ikke kommet hele veien fra Gascogne uten det.
Nei, sir.
-Men... -Ja?
Jeg beklager å si det, men i går falt jeg offer for en enkel tyv.
-En tyv? -Ja, sir.
Tyven stjal 15 kroner og brevet fra far.
Under hvilke omstendigheter?
Jeg fikk besøk på rommet mitt av en kvinne som var uvanlig vakker...
Fortalte du noen der at du skulle treffe meg og hvorfor?
-Jeg kan ha nevnt det. -Og kan du muligens...
...ha nevnt at du hadde et brev som var adressert til meg?
Jeg trodde ikke det var hemmelig, sir.
Din far lærte deg å slåss som en musketér, men ikke noe om verden.
Dette er Paris, gutt. Ikke Gascogne.
Du må hele tiden være på vakt mot alle slags knep.
Mange ville gi sin arm for et brev adressert til musketerenes kaptein.
Uansett innhold så finner de en måte å bruke det til deres fordel på.
Monsieur de Treville informerte meg om viktige personer i Paris.
Rivaliseringen mellom musketerene og kardinalens menn, særlig Rochefort.
En mann jeg skulle passe meg for.
Det virker som en vane for menn som blir kaptein for kongens musketerer.
Å gi leksjoner ingen har bedt om.
Jeg råder deg til å høre på denne leksjonen.
Hadde jeg hørt på faren min, hadde jeg aldri mistet brevet.
Philippe, hvis jeg får kjede deg en liten stund til...
...så forstår du hvorfor jeg burde ha hørt på monsieur de Treville.
-Mener du at damen var en spion? -Det er mulig.
-Sa du at hun var uvanlig vakker? -Ja.
-Snakket hun med spansk aksent? -Jeg har aldri møtt en spanjol.
Hadde hun selskap av en mann med et arr i ansiktet?
Hun var alene, sir.
Og hun lette deg for 15 kroner?
Kanskje hun bare var en enkel tyv.
Uansett står du her foran meg
uten noe brev eller bevis på at du er den du sier.
Jeg ser bare to mulige forklaringer:
Du er spion og har blitt sendt hit i håp om
at bare navnet monsieur D'Artagnan skulle holde for meg
at jeg skulle la deg bli musketér.
Eller, noe er tusen ganger verre...
Du er virkelig sønn av D'Artagnan, men er så fullkomment dum
at du lot et brev, adressert til meg, falle i fiendens hender
som kan bruke kunnskapen for å smi renker mot meg.
Hva var det første alternativet?
-Døren er bak deg. -Unnskyld?
Døren som du gikk inn gjennom. Vennligst lukk den når du går ut.
Ja, sir.
Om du er sønn av min venn monsieur D'Artagnan, så hils ham fra meg.
Ja, sir.
Og mine dypeste sympatier for at han har en tåpe til sønn som bærer hans navn.
Jeg så henne akkurat! Damen som stjal brevet mitt.
Jeg skal få det tilbake og bringe ære til navnet D'Artagnan igjen.
-Ser du ikke hvor du går, gutt? -Jeg hadde det travelt.
Skal du ikke be mine venner Athos og Porthos om unnskyldning?
Som sagt, jeg hadde det...
Athos og Porthos?
Du må være Aramis. Det var dere tre som fikk de Treville i dårlig humør.
Vet dere hvilke problemer dere har gitt meg?
Som vi har gitt deg? Vet du hvem du snakker med?
Det gjør jeg.
Tre fylliker som tilbrakte natten i kardinalens celle.
Vennligst gå til side.
-Fylliker? Skal du tåle det? -Absolutt ikke.
Bare en av oss er en fyllik, og det er ikke jeg. Ta det tilbake, gutt.
Om en av dere kaller meg gutt en gang til...
-Hva skjer da? Drar du ditt sverd? -Duellering er ulovlig.
-Men ikke umulig. -Jeg har ikke tid.
-Den berømte unnskyldningen ved feighet. -Nå holder det! Si tid og sted.
-Jeg? -Alle tre.
-Bare vær raske. -Du beskylder oss for overtak.
Om en duell skal utkjempes, burde forutsetningene være rettferdige.
Som kongens musketér aksepterer jeg ikke noe annet.
-Bare si tid og sted. -Bak fengselet, tidlig om morgenen.
Ved daggry i morgen, på gårdsplassen bak fengselet.
Vi tre ser deg der, gutt.
Jeg heter D'Artagnan av Gascogne.
Hva skal vi tro om ham?
Jeg vedder en krone på at han ikke dukker opp.
Jeg vedder imot.
-Ikke lenger så travelt? -Vil dere fremdeles duellere?
Ikke her, gutt! Duell på offentlig sted er ulovlig.
I morgen ved daggry, som vi sa. Om du ikke vil trekke deg.
Som herre er jeg alltid klar til å si unnskyld om jeg har fornærmet noen.
-Gutten mener han er en herre. -Jeg ser ingen verdige en unnskyldning.
Hva enn du herrer er for noe, så ses vi i morgen ved daggry.
-Fengselets gårdsplass. -Jeg vil være der.
Apropos veddemålet, vi kunne endre forutsetningene.
Og jeg tenkte at du vil skylde meg en krone.
Var dette omstendighetene der du utfordret dem?
Jeg forestilte meg en heroisk scene.
Jeg utfordret ikke musketerene, det var de som utfordret meg.
Men du tok utfordringen om å kjempe mot alle tre.
Jeg gjorde hva som helst for å komme fram. Jeg ville bare finne brevet.
-Ja visst! Fant du kvinnen? -Jeg vandret rundt Paris' gater lenge.
Men nei, hun slapp unna.
Jeg hadde ikke trengt å uroe meg.
Uten at jeg visste var planer lagt for at hun skulle finne meg.
Leker du med deg selv igjen?
Hva?
Sjakkbrettet.
-Jeg liker å spille begge sider. -Jeg ser det.
Spillet ved hoffet er ikke ulikt et parti sjakk.
Løperen beveger seg hit, dronningen beveger seg hit.
Og jeg er alltid et trinn foran.
Til og med Hans Eminense?
Alt jeg gjør er i Hans Eminenses tjeneste.
Du gjorde rett i å stjele dette, og ryktene stemmer.
Gutten var på vei for å treffe de Treville.
-Var besøket viktig? -Ikke spesielt.
Han er bare en ung gutt fra Gascogne som drømmer om å bli musketér.
Men jeg kan kanskje dra nytte av det.
Hvis han bare er en uskyldig gutt, burde vi gi ham eiendelene hans.
Han skal få tilbake eiendelene sine, men først vil jeg snakke med ham.
-Hvorfor? -Han har en kobling til de Treville.
Faren kjempet sammen med de Treville, og reddet livet hans.
En mann som de Treville føler seg forpliktet til å gjengjelde tjenesten.
Hvis vi overbeviser gutten om å bruke sin innflytelse på våre vegne...
-Hva vil du jeg skal gjøre? -Før ham til meg.
Hvordan? Han vil ikke stole på meg igjen.
Gi ham brevet som et tegn på tillit.
Hvis det ikke virker, finner du sikkert en måte.
Det gjør du alltid.
Du gjør best i å huske hvem jeg er og hvem jeg arbeider for.
Hans Eminense kan enkelt avsløre din tarvelige fortid.
Gjør han det fins det ingen måte for deg å unngå bøddelen.
Du ser deg selv som dronning, men du er bare en brikke i spillet.
-Du ser deg selv som konge. -Selvsagt.
Vær forsiktig, bonden kan bevege seg fortere.
Ja?
Du!
-Jeg kom for å gi tilbake dette. -Pengene mine.
Og si unnskyld. Jeg hadde ingen anelse om hvem du var da...
-Da du ranet meg som en enkel tyv. -Unnskyld.
Jeg burde ha innsett at det var et triks.
Du er ikke den første som lar seg lure, og ikke den siste heller.
Få unge menn, høflige som du, ville nekte å hjelpe en dame i nød.
Ja da. Jeg setter pris på at du kom på andre tanker.
Hvorfor gir du dem tilbake?
Da jeg innså hvem du var og ditt forhold til monsieur de Treville...
-Leste du brevet? Hvor er det? -Jeg skulle nettopp fortelle.
Jeg trenger det! Du får heller beholde pengene enn brevet fra faren min.
Jeg forstår. Brevet er i sikkerhet, og du skal få det tilbake.
Ja?
Jeg ber bare om du vil følge med meg.
Jeg har en venn som gjerne vil snakke med deg.
Snakke med meg?
Hvorfor?
Som sagt, da vi innså hvem du var og ditt forhold til de Treville...
-Det kan du glemme! -Unnskyld?
Takket være dere har jeg ikke noe forhold til monsieur de Treville.
Da han innså at jeg ikke hadde brevet, måtte jeg gå derfra slukøret.
Men om du har brevet, vil han ombestemme seg?
Muligens. Det er min eneste sjanse.
Alt har gått galt siden jeg kom til Paris.
Jeg har mistet brevet, gjort monsieur de Treville sint.
Attpåtil må jeg duellere mot de tre musketerene ved daggry.
De vil trolig hogge meg i stykker.
-Mot de tre musketerene? -Hvordan de ble det, vet jeg ikke.
De er fæle folk. Athos, Porthos og en til.
-Aramis. -Ja, det stemmer! Hvordan visste du det?
De tre navnene blir ofte nevnt i samme åndedrett. De er beryktede.
-Jeg visste det. -Men, dyktige i sverdkunst?
Og du skal slåss mot alle tre? Hvordan skjedde det?
Jeg vet ikke. Jeg havner ofte i sånne situasjoner.
Min venn kan kanskje hjelpe deg.
Han har en viss innflytelse ved hoffet.
Du er visst ikke bare en enkel tyv.
Min venn har et forslag til deg. Det kan være verdifullt.
Siden jeg ikke skal bli musketér, trenger jeg en inntektskilde.
Vender jeg tilbake til Gascogne uten noe vil faren min gjøre meg arveløs.
Da blir du med meg.
Med en gang!
Du skal ikke utkjempe en duell, D'Artagnan.
Et så vakkert sverd er i tryggere forvaring her, hva?
Du vil vel ikke at det skal bli stjålet?
Stjålet? Skal du si! Du er den som stjeler ting.
Og jeg skal bli med deg. Så sverdet er tryggere her, hva?
Ja, jeg antar at du har rett.
Jeg vet ikke hva jeg skal kalle deg, milady.
-Det duger bra. -Milady?
Du falt for samme triks igjen? Tross at du visste at hun var spion?
Jeg lover deg, Philippe, hvis du hadde noe menneskelig blod i deg...
...hadde du heller ikke lykkes.
Du får kanskje vite hva slags blod jeg har. Du lovte meg en duell.
-Jeg har ikke lovet noe. -Om jeg hørte på deg...
Og jeg er langt fra ferdig! Vil du ikke høre om fellen jeg havnet i?
Jeg håper vi snart får høre om heltemot. Hittil er det en komedie.
Jeg har ingen anelse om hvor jeg tilbrakte natten.
Kanskje samme celle der Athos, Porthos og Aramis satt natten før.
Ved daggry ble jeg bryskt vekket.
-Vel utført arbeid, milady. -Mannen med arret.
-Nå må du reise til England. -Er det Hans Eminenses ønske?
-Stiller du spørsmål ved hans visdom? -Nei, jeg...
-Da stiller du spørsmål ved meg. -Selvsagt ikke.
Så gjør som du får beskjed om.
Milady, det virker som om alt ikke er som det virker.
Hvis du noensinne trenger min hjelp...
Jeg tror ikke du kan love det, D'Artagnan. Kanskje en dag.
Før ham fram.
Unnskyld den noe ukonvensjonelle invitasjonen.
Ukonvensjonelle? Mennene dine er heldige jeg ikke var bevæpnet.
-Med sverdet hadde jeg tatt deres liv. -Det betviler jeg ikke.
Men nå til grunnen til denne samtalen.
Har du brevet mitt? Hvor er det?
-Selvsagt. -Får jeg det tilbake?
Etter hvert. Først har jeg et tilbud.
Du har ikke akkurat gjort et godt førsteinntrykk.
Jeg er redd at sånne tiltak iblant er nødvendige
når man står i direkte kontakt med kardinalen.
Arbeider du for kardinalen? Da antar jeg at ditt navn er Rochefort.
Det stemmer. Jeg er, uten å overdrive
kardinalens øyne og ører, både i Paris og omland.
-Hva er damens rolle i det her? -Hun er ikke din bekymring.
Din bekymring er monsieur de Treville.
Ifølge brevet var han og din far gode venner.
Er det tilfelle, vil det garantere deg et sted i hans tjeneste
som en av musketerene.
Det kunne det, om jeg hadde hatt brevet.
Så ikke monsieur de Treville på deg med blide øyne?
-Det gjorde han ikke. -Bra! Da skylder du ham ikke lojalitet.
Jeg foreslår at om jeg gir deg brevet tilbake
så skal du besøke de Treville en andre gang.
Vis ham brevet, be om unnskyldning eller trygle ham
men sørg for at du får din plass blant musketerene.
Om du er kardinalens mann, hvorfor vil du da at jeg blir musketér?
Du skal se ut som en musketér
men i hjertet ditt tilhører du kardinalen, akkurat som jeg.
-Jeg visste at han ikke ville komme. -Gutten eller Porthos?
Unnskyld mine herrer, men dere vet at jeg ikke kan duellere på tom mage.
Det haster ikke, Porthos. Motstanderen vår har sviktet oss.
-Hvor lenge skal vi vente? Solen er oppe. -Vi gir ham en time.
Én time? Jeg hadde håpt å være klar klokken seks. Jeg har et frokostmøte.
-Du har alt spist frokost. -Dette er munnfull før duellen.
-Frokostmøtet mitt er med en dame. -Jeg skal også treffe en dame.
-Hva slags møte begynner kl. 06.00? -Det begynte i går kveld.
-Om Gud vil, fortsetter det. -Vi gir ham noen minutter til.
Du vil at jeg spionerer for kardinalen?
Du er i alt vesentlig en musketér.
Du vil få en musketérs lønn.
Du vil også få full lønn som kardinalens vakt.
-Men likevel spion? -Det innebærer ingen risiko for deg.
Alt jeg krever er at du iblant rapporterer om Trevilles aktiviteter.
I hvilken hensikt?
Det er ikke din sak.
Var det ikke din fars høyeste ønske at du skulle bli musketér?
Det var det.
Uten dette brev vil det alltid være en drøm, ikke en virkelighet.
Én ting til. Hvis du ikke arbeider for meg
kan jeg ikke garantere din sikkerhet i en stor by som Paris
eller engang at du kommer levende ut av rommet.
Valget er ditt.
-Hvor mange minutter er noen, Aramis? -Noen til.
-Du lengter alltid etter å duellere. -Det er noe som bekymrer meg.
Hva om gutten kommer sent og oppdager at vi ikke er her?
Da tror han vi er feige, og snart tror halve Paris det.
Hva om ryktene når kardinalen, og så kongen?
Tror dere at de Treville vil høre vår versjon?
Med andre ord, du er fast bestemt på å vente for ikke å tape veddemålet.
Det er helt uvesentlig. En halv krone, sa vi vel?
Det var en krone, Aramis. Det vet du godt.
Noen minutter til?
Jeg kan aldri gå med på en så uærlig avtale!
Hvis jeg treffer de Treville igjen, skal jeg fortelle hva du gjør.
Hvorfor tror du at Treville skulle tro på et eneste ord av det, uten dette?
Nei!
Uten dette brevet er du bare en gutt fra Gascogne
som aldri vil bli noe!
Veldig smart.
Skal du fortsette sånn hele dagen, D'Artagnan?
Jeg har mange lys.
Nå holder det!
Ta deg av ham.
Ta ham!
-Vi får innse at han ikke kommer. -Da skylder du meg en krone.
-Feiging! Hva sa han at han het? -D'Artagnan av Gascogne.
Ikke et navn som vil gå inn i historien som et av de store.
Nå går vi.
Vent litt!
Er det ham?
Det ser ut som han løper for livet.
-Du kom til slutt. Hvor er sverdet ditt? -Hva?
Til duellen vår. Du er sent ute!
Unnskyld for det. Jeg ble forhindret.
-Hvilke er disse herrer? -Kardinalens menn.
-De bærer ikke uniform. -Da er det noe på gang.
Jeg husker mannen der bak fra tavernaen her om kvelden.
Fire mot én gutt? Det virker ikke særlig rettferdig.
Fire mot tre lyder mer rettferdig. Hva sier du, Porthos?
Jeg sier at du gjerne vil duellere, Aramis.
Om dere er kardinalens menn avstår dere vel ikke en kamp mot musketerer?
Særlig med oddsene på deres side.
Fire mot tre er ikke så ille, men fire mot fire er enda mer rettferdig.
-Gutten er visst ikke så feig. -Mitt navn er D'Artagnan!
Nåvel, D'Artagnan. La oss se hvordan du slåss.
Jeg foretrekker en edel duell, men jeg nekter ikke for at det var gøy.
Er vi klare her? Dette må vel selv du være fornøyd med, Aramis?
-Vi har spørsmålet om duellen. -Hva?
Den her unge mannen fornærmet oss og kalte oss fylliker.
-Han ville kjempe mot oss alle tre. -Det stemmer.
-Men han har ikke sverd. -Han kan ta mitt.
Jeg venter til han har beseiret dere to.
Hva sier du, D'Artagnan? Er du så modig som du påstår?
Skal du virkelig gjennomføre det? Ta tre musketerer på egen hånd?
-Du har oddsene mot deg. -Jeg sa jeg skulle gjøre det.
Jeg unnviker ikke en utfordring, uansett oddsene.
Ta det rolig, D'Artagnan.
Jeg testet bare motet ditt.
Jeg er glad du er så modig som du sier.
Duellering er tross alt ulovlig.
Hvis du bryter loven, må vi anholde deg.
Si meg, hva var hensikten med ditt møte med monsieur de Treville?
Jeg håpte å få bli en musketér.
Vi kan kanskje be om et møte med monsieur de Treville.
Sammen med D'Artagnan?
Når disse herrer våkner opp, er nok de Treville om et møte med oss.
Vi stikker før forsterkninger kommer. Har ikke dere noen avtaler?
-Jeg vet ikke om jeg har energien. -Du kan sende gutten i ditt sted.
-Han har visst massevis av energi. -Hva handler dette om?
Endelig litt heltemot!
Jeg burde ha forstått at du var mer interessert i et slagsmål på gaten
enn den visdom jeg prøver å formidle.
-Gikk dere rett til monsieur Treville? -Nei, ikke før følgende dag.
Det ga meg tid til å gå hjem og vaske bort stanken av råtne grønnsaker.
Og da jeg var der, skjedde noe uventet.
Det kan vel likevel ikke være...?
Milady!
-Hvis Rochefort får vite dette... -Sett deg.
Jeg skal reise til England på et farlig oppdrag.
På Rocheforts vegne, antar jeg?
-Vil du noensinne unnslippe ham? -En dag, kanskje.
Si meg, hva slags grep har han på deg?
Det er ikke Rochefort som har et grep, men Hans Eminense.
Kardinalen? Hvorfor?
Jeg er ung, D'Artagnan, men jeg har levd et langt liv.
Når kommer du tilbake fra England?
Jeg vet ikke, kanskje aldri.
Det er derfor jeg kom hit, for å treffe deg en siste gang.
Jeg ser noe i deg, D'Artagnan. En stor sjel, ærlighet og mot.
Det er veldig uvanlig i denne verden.
-Om bare ting hadde vært annerledes. -Ja?
Hvis jeg ikke sto under Rocheforts befal
og du ikke vært så begeistret for musketerene...
Hadde vi ikke befunnet oss på hver vår side av en uoverstigelig kløft...
Ja?
Nei! Det er umulig.
Jeg må gå. Jeg utsetter oss begge for livsfare.
Kommer vi til å treffes igjen?
Jeg vet ikke, kanskje.
Men om vi ikke gjør det...
Ta vare på deg selv, D'Artagnan.
Farvel, milady.
La oss si au revoir.
Vi ville informere deg så snart som mulig, før du fikk høre løgner...
...før du fikk høre alternative versjoner fra kardinalen, sir.
Andre tilfelle av upassende oppførsel på like mange dager.
Slagsmål på gaten, som simple bøller.
Dere vet vel at kongens musketerer har et rykte å opprettholde?
Ja, sir.
Vi er lei for det, sir.
Og det ryktet er å være Frankrikes beste styrke uten sidestykke.
Minst av alt noen av kardinalens menn.
Hvorfor tror dere at jeg var så misfornøyd med dere sist?
Fordi dere tapte kampen.
Men dette? Nå har jeg virkelig noe heroisk å fortelle kongen.
Kongen finner selv glede i slagsmål, særlig om hans menn vinner.
-Han er, tross alt, fremdeles ung. -Men kardinalen...
Jeg har ikke hørt noe om dette fra kardinalen, som får meg til å tro
at deres mistanker om skurkegjerninger av hans menn stemmer.
Hadde de lovlig rett til å ta denne mann, hadde jeg hørt om det.
Den unge mannen viste seg mer enn dugelig i strid.
Vi er veldig imponerte av hans mot.
Og ære.
To dager i Paris, og du har alt bekjempet fire av kardinalens menn.
Og fortjent lovord fra tre av mine beste musketerer.
Hadde ikke brevet vært borte, hadde jeg trodd at du var sønn av D'Artagnan.
Men jeg har faktisk brevet. Her er det.
Hva er dette?
Det er brevet fra faren min, sir.
Har monsieur D'Artagnan sendt denne fillen til kongens kaptein?
Det var som pokker!
-Det er virkelig fra D'Artagnan. -Unnskyld?
Han minner meg om da jeg leverte hans brev i en så sørgelig tilstand.
Han visste at bare jeg ville forstå betydningen
og gjøre det uleselig for en spion.
-Han fortalte den historien. -Herlig, herlig!
Jeg skal fortelle kongen om det, det vil more ham.
Vel, mine herrer. Kanskje dere tre skal...
Dere fire burde kanskje bli med meg.
Du er kanskje en dronning tross alt.
Hun er den mektigste på brettet.
Hun er bare mest effektiv når hun flyttes av en dyktig spiller.
Ellers kan hun bli overraskende...
...sårbar.
-Hvordan gikk det med D'Artagnan? -Akkurat som man kan forvente.
Du svikter meg aldri.
Snart har vi gutten helt i våre hender.
Som Hans Eminense befaler.
-Jeg har et spørsmål, sir. -Ja?
Hvordan har det seg at du så detaljert kan gjengi konversasjoner
som mellom Rochefort og damen?
Jeg ble senere bedre kjent med Rochefort under andre omstendigheter.
Han avslørt mange ting som før bare hadde vært en gåte for meg.
-Vil du spørre om noe annet? -Hva skjedde med damen?
Jeg ble også mye bedre kjent med henne.
De historiene får vente. Mine memoarer er bare delvis ferdige.
Du må fortelle hva som skjedde etter samtalen med de Treville.
-Fikk du en audiens med kongen? -Hva tror du skjedde?
Kongen ble så imponert at han straks gjorde meg til musketér
og utpekte meg til stå å valt utenfor kongens gemakker?
Han var vennlig nok til å tilby meg muligheten til å studere i to år
-og utdannes til å bli musketér, akkurat som alle andre.
Mine nyfunne venner, Athos, Porthos og Aramis
sørget for at årene ble fylt med eventyr av ulike slag.
Jeg lærte meg snart deres ulikheter.
Athos var den mer seriøse og ettertenksomme av dem.
Aramis var alltid klar for strid.
Porthos var alltid rask med å foreslå en drink eller et måltid.
-Og hvordan passet du inn blant dem? -Jeg tilførte litt ungdommelig vigør.
Alt var selvsagt for lenge siden.
Aramis gikk videre og ble høyeste general blant jesuittene.
Porthos giftet seg rikt og ble baron.
Athos falt dessverre i unåde senere i livet.
Det begynner å bli sent.
Vi ses kanskje igjen under andre omstendigheter.
Jeg er ikke klar til å gå ennå.
Har ikke historien lært deg at det ikke fins snarveier til suksess?
Kanskje. Det har også lært meg noe om deg, D'Artagnan.
Og det er at du aldri trakk deg fra en kamp.
Skal du virkelig gjennomføre dette?
En ung gutt mot kapteinen for kongens musketerer?
Hadde ikke du har gjort det samme? Du ville kjempe mot tre samtidig.
Jeg hadde duellert mot hel hær, men det gjør ikke valget klokere.
Mitt sverd er hevet, sir. Hvis du nekter, må jeg videreformidle nyheten
om at den store D'Artagnan ikke lenger er den mann han en gang var.
Han er kanskje for gammel og trett eller redd for å ta utfordringen?
Redd?
Jeg har gitt nok av min tid, gutt.
Det eneste jeg er redd for er tanken på å måtte vaske bort blodet ditt
fra uniformen min.
Sånn skal det låte! Endelig lyder du som gamle dagers D'Artagnan.
-La oss se om du fortsatt har evnen. -Nåvel.
Jeg advarer deg, gutt. En duell mot meg kan vise seg å bli dødelig.
Og om jeg overlever, betrakter jeg det som en seier.
Hvis du overlever, kan du betrakte det som et mirakel.
Jeg advarte deg, Philippe, at en duell mot meg...
...kunne vise seg dødelig.
Hvis jeg hadde vært redd for døden, hadde jeg ikke kommet hit.
Eller så kanskje du alt vet, at som musketér...
...vil jeg aldri være så uhederlig og drepe en ubevæpnet mann.
Men jeg kan lett få deg anholdt.
Innbrudd, trusler, begynne å slåss.
Du vil dømmes til minst to år.
Eller kanskje du foretrekker...
...å tilbringe to år på akademiet for å utdanne deg til musketér.
Akkurat som alle andre må.
Inkludert meg.
Ja, sir.
Vi kommer sikkert til å møtes igjen.
Da utdannelsen min var fullført, ga monsieur de Treville meg
noen dagers fri for å besøke far i Gascogne.
Charles! Jeg visste at denne dagen ville komme.
Om bare moren din kunne se deg nå.
Fulgte du rådet mitt om ikke å havne i knipe?
Så langt det var mulig.
Og monsieur de Treville, satte han pris på brevet mitt?
-Han forsto innholdet. -Det gjorde åpenbart susen.
Har du fått noen venner?
Ja, spesielt tre. Athos, Porthos og Aramis.
Jeg har nå en likeverdig stilling, og skal bli den fjerde.
Den fjerde? Fjerde, av hva?
Den fjerde musketér, så klart!
Norske tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad Ordiovision Group