‫- מחוז מונטגומרי, מרילנד -‬
‫אלוהים, יש אדם מת בדרך אספן היל.‬
‫איזה זכר?‬
‫אלוהים. זה…‬
‫גברתי, תקשיבי לי. מה קרה?‬
‫אדם נהרג מולי.‬
‫אדם נפגע, יש דם בכל מקום.‬ ‫אני בתחנת הדלק "מוביל"…‬
‫זו לא הייתה זירה סטטית.‬ ‫היא בהחלט לא הייתה מאובטחת.‬
‫אז הלכתי לתא המטען שלי ולבשתי אפוד מגן.‬
‫אם יש פה יורה,‬ ‫לא נוכל לבצע את העבודה שלנו אם יירו בנו.‬
‫ואז התפרץ כאוס, פשוטו כמשמעו.‬
‫מחוז מונטגומרי.‬ ‫-מישהו נורה במגרש האחורי שלנו.‬
‫אנחנו צריכים אמבולנס לפינת מילס וקונטיקט.‬
‫יוצא לה דם מהאף ומהפה.‬
‫הייתה מין תחושה, לא מתי זה ייפסק,‬ ‫אלא איפה זה יקרה בהמשך?‬
‫מוקד חירום, מה מקרה החירום?‬ ‫-היה רעש חזק, ייתכן שהוא נורה.‬
‫אישה נורתה בחניון שלנו.‬
‫אני מפחדת.‬
‫חשבתי, "אוי, לא.‬
‫"זה יהיה גיהינום."‬
‫- הלוכדים: המצוד אחר רוצחים סדרתיים -‬
‫- אימון ברצח -‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני טרי ריאן, בלש משטרתי בדימוס‬ ‫ממחוז מונטגומרי, מרילנד.‬
‫אבא שלי עבד בטלוויזיה,‬
‫הוא עבד בהנהלת‬ ‫אחת מתחנות הטלוויזיה המקומיות,‬
‫והוא יצא לזירות פשע.‬
‫והוא הביא אותי איתו לעיתים קרובות.‬
‫יש לי זיכרונות מוקדמים,‬
‫אולי מגיל עשר, שאנחנו נכנסים למכונית,‬
‫ונוסעים לאירוע בקרבת מקום.‬
‫החברים שלי חשבו שזה קצת מטופש.‬
‫ככה התוודעתי לחקירות רצח.‬
‫הוצבתי במחלק הפשעים החמורים בתחנה.‬
‫הייתי במחלק הרצח‬ ‫כשהאירועים האלה התחילו להתרחש,‬
‫וזה היה הכול מלבד בוקר רגיל.‬
‫- 3 באוקטובר, 2002 -‬
‫זה קרה בפינת דרך אספן היל,‬
‫שדרכה יוצאים מוושינגטון הבירה לפרוורים‬ ‫וחוזרים חזרה.‬
‫זו עדיין הייתה שעת העומס באותו בוקר.‬
‫מספר שוטרי סיור כבר היו בזירה,‬
‫הם הקימו מחסום באמצעות סרט של זירות פשע.‬
‫הם גם ראיינו עוברי אורח.‬
‫אישה שתדלקה במשאבה סמוכה גם שמעה פיצוץ.‬
‫היא שמעה את הקורבן אומר,‬
‫"ירו בי",‬
‫בזמן שהוא נפל.‬
‫אף אחד לא ראה מישהו רץ, אדם, רכב מאיץ,‬
‫לא היה משהו שיעיד על מה שקרה.‬
‫ידענו בקירוב מהיכן הגיעה הירייה,‬ ‫מאיזה כיוון,‬
‫אבל באותו רגע לא ידענו‬ ‫אם היא הגיעה מרכב חולף‬
‫או ממרכז הקניות מעבר לרחוב.‬
‫חיפשתי את הקליע.‬
‫או את התרמיל.‬
‫ולא מצאנו כלום.‬
‫המפקח שלי בזמנו, הסמל רוג'ר תומסון,‬
‫פיקד על הצוות, על היחידה שבה הוצבתי.‬
‫רוג'ר הוא המפקח הכי טוב שאפשר לדמיין.‬
‫אתם צריכים…‬
‫- רוג'ר תומסון‬ ‫משטרת מונטגומרי -‬
‫כבר עשינו את זה.‬
‫כבר עשיתם את זה?‬
‫גדלתי במחוז מונטגומרי, מרילנד.‬
‫למדתי שם, הלכתי שם לתיכון.‬
‫ואז עבדתי שם עד סוף הקריירה שלי.‬
‫הייתי שוטר במשך 30 שנה.‬
‫הייתי בלש במשך 20 שנה.‬
‫נהניתי מאוד מהיכולת לחבר את החלקים‬
‫כדי לנסות לפתור את הפאזל.‬
‫כשהגעתי לתחנת "מוביל",‬
‫טרי ריאן סיפר לי‬
‫מה קרה בזירה.‬
‫ואז קיבלתי שיחת טלפון…‬
‫ונאמר לי שהיה עוד מקרה ירי.‬
‫אישה נורתה בזמן שישבה על ספסל‬
‫מול מסעדת מזון מהיר.‬
‫רק כקילומטר וחצי משם.‬
‫אז היו לי שתי זירות פשע שונות‬
‫תוך כמה דקות.‬
‫זה יוצא דופן מאוד.‬
‫אין כל כך הרבה מקרי רצח‬
‫במחוז מונטגומרי.‬
‫ניסיתי לחשוב את מי אוכל לשלוח,‬
‫כי נגמרו לי השוטרים‬
‫לשלוח לזירת הפשע.‬
‫דיברתי עם המפקדים בטלפון,‬
‫דיברתי עם האנשים בשתי הזירות,‬
‫ואז קיבלתי שיחת טלפון‬
‫מחוקר שהיה בבית החולים,‬
‫שעדכן אותי שייתכן שזירת תאונה שבה הוא נמצא‬
‫היא למעשה מקרה ירי.‬
‫הקורבן כיסח דשא‬
‫והוא נורה באור יום,‬
‫בדיוק כמו שאר האנשים.‬
‫עכשיו היו לנו שלושה קורבנות רצח,‬
‫ולא היו לנו עדי ראייה שראו איפה היורה היה.‬
‫יש לנו בעיה. מה באמת קורה פה, לעזאזל?‬
‫כולנו התמודדנו עם משהו‬ ‫שלא התעסקנו איתו מעולם.‬
‫חששתי שאולי יירו בי בזמן שהייתי שם.‬
‫לא ידעתי מאיפה הגיע הירי.‬
‫רוג'ר ראה הכול.‬
‫אבל יכולתי לחוש מהעיניים שלו‬ ‫שהאנרגייה שלו הייתה שונה.‬
‫אינטנסיבית.‬
‫כל מפקד בשרשרת הפיקוד,‬ ‫כולם הגיעו אל לרוג'ר.‬
‫"מה ידוע לכם?" והוא היה במצב‬ ‫שבו הוא לא נמצא לעיתים קרובות.‬
‫לא היה הרבה מה לספר.‬
‫לא היו לנו עדים.‬
‫כולם שמעו את הירייה,‬ ‫אבל אף אחד לא ראה אותה.‬
‫האדרנלין שלך ממשיך להתגבר,‬
‫ואתה מנסה למנוע ממנו להשתלט עליך.‬
‫אתה מנסה לא לאבד את הראש.‬
‫הוא על זה. תעבור לצילום ידני.‬
‫עכשיו התחילו לזרום לשם כתבים וצלמים.‬
‫תסתכלו מאחוריי.‬ ‫זו תחנת הדלק, תחנת הדלק "מוביל".‬
‫כאן אירע מקרה הירי…‬
‫ניסינו להרחיק אותם מזירות הפשע,‬ ‫אבל זה היה קשה‬
‫כי לא היה מספיק כוח אדם בשביל זה.‬
‫יש לנו מבזק חדשות. החוקרים ממשיכים…‬
‫לקשר בין שלושה מקרי ירי במחוז מונטגומרי,‬
‫גבר שתדלק, אישה שישבה על ספסל…‬
‫היו יותר כתבי חדשות וצלמים‬
‫מאשר שוטרים.‬
‫ובכנות, זה קצת הקשה עלינו‬ ‫לבצע את העבודה שלנו.‬
‫במחוז מונטגומרי, היורה נותר חופשי.‬
‫היה קשה לדבר עם העמיתים שלך,‬
‫כי התקשורת, רשויות אכיפת החוק,‬
‫כולם השתמשו באותה רשת בזמנו.‬
‫והיו המון תשדורות רדיו.‬
‫מוקד חירום, מה מקרה החירום?‬ ‫-אנחנו צריכים אמבולנס לפינת מילס וקונטיקט.‬
‫שוב התחלנו.‬
‫היה עוד מקרה ירי בתחנת דלק‬
‫כמה קילומטרים משם.‬
‫התקשרתי לאימא שלי‬ ‫כי היא נהגה להגיע לתחנת הדלק,‬
‫ואמרתי לה לא לצאת החוצה‬
‫ולא ללכת לחנויות באזור.‬
‫"פשוט אל תצאי מהבית."‬
‫רוג'ר ניגש אליי ואמר,‬
‫"אני שונא לעשות לך את זה,‬ ‫אבל יש עוד אירוע.‬
‫"צריך להביא לשם מישהו. תוכל ללכת?"‬
‫זו הייתה תקרית שבה הייתה מעורבת‬ ‫אישה צעירה בשנות ה־20 לחייה. אימא.‬
‫גברת ריברה שאבה את הרכב שלה‬
‫שחנה לא רחוק,‬
‫עם שואב אבק המופעל במטבעות‬ ‫שעדיין נמצא כאן.‬
‫עם מר ריברה, בעלה של לורי־אן,‬
‫נוצר קשר.‬
‫הוא הגיע לזירה.‬
‫נאלצתי להודיע לו על מות אשתו.‬
‫יכולתי לראות את הרגשות.‬
‫הוא התאבל בעצמו.‬
‫הוא אמר, "מה אגיד לילד שלי?"‬
‫אני מצטער, זה פשוט…‬
‫קח את הזמן שלך.‬
‫אני בסדר.‬
‫שמחתי שהגעתי למשרד כי יכולתי לשבת‬
‫ולנסות לחבר את החלקים.‬
‫יכולתי לקחת את כל המידע שהיה לי‬
‫ולנסות למצוא בו היגיון.‬
‫קיבלנו מידע ממשמרת הלילה‬
‫על מקרה ירי נוסף שאירע בלילה הקודם.‬
‫- דוח אירוע -‬
‫בסביבות שש בערב,‬
‫מר מרטין נורה במרכז קניות,‬
‫וכמובן, פעם נוספת,‬ ‫לא היו עדי ראייה לירי. אף אחד.‬
‫ידעתי שהיו לי חמישה מקרי ירי.‬
‫- ג'יימס ד' מרטין‬ ‫2 באוקטובר, 18:04 -‬
‫בלילה הקודם,‬
‫מר מרטין נורה.‬
‫למחרת בבוקר, הראשון שנורה היה מר ביוקנן.‬
‫עדים שמעו רעש חזק.‬
‫הם חשבו שמכסחת הדשא שלו התפוצצה ופגעה בו.‬
‫וולקר נורה בתחנת "מוביל".‬
‫שרה ראמוס נורתה במרכז הקניות‬
‫צפונית למקום שבו מר וולקר נורה.‬
‫ואז ריברה המסכנה נורתה בתחנת "של".‬
‫בדרך כלל, יש קשר כלשהו בין קורבן‬
‫לבין החשוד.‬
‫האם כולם עבדו באותו מקום?‬ ‫האם כולם גרו באותו מקום?‬
‫האם לכולם היה עימות‬
‫עם האדם שמבצע את מקרי הירי?‬
‫צריך ללכת לדבר עם המשפחה של הקורבן‬
‫כדי לראות אם יש קשר כלשהו.‬
‫זו המטרה העיקרית שלך כבלש.‬
‫אתה מנסה לחבר בין החלקים האלה כמו פאזל.‬
‫ניסינו לאסוף הרבה מידע, והמפקד שלי אמר לי…‬
‫- צ' מוס‬ ‫מפכ"ל -‬
‫שהוא יהיה אחראי על החקירה.‬
‫האף־בי־איי היו מעורבים.‬
‫האיי־טי־אף היו מעורבים.‬
‫זו הייתה הקלה מסוימת‬
‫שכל הלחץ הזה‬
‫הופחת ועבר למישהו אחר.‬
‫היי.‬
‫בוא נתחיל בשלושה באוקטובר,‬ ‫ונדבר אחר כך על הדברים המוקדמים יותר.‬
‫המוח שלי לא עובד לאחור. רק קדימה.‬
‫הכול ממודר.‬
‫שמי מייקל בושארד.‬
‫הייתי הסוכן המיוחד האחראי‬ ‫על מחלקת השדה של בולטימור,‬
‫ברשות לאכיפת נושאי האלכוהול,‬ ‫הטבק, הנשק וחומרי הנפץ.‬
‫אחד מתפקידיי כסוכן האחראי על מחלקת השדה‬
‫היה לטפל בכלי התקשורת.‬
‫כשהגעתי לראשונה, הייתי אומר שהיו‬
‫בין 50 ל־60 אנשי תקשורת‬
‫שהוצבו מחוץ למטה המשטרה.‬
‫בהחלט לא ציפיתי לעשות את זה,‬
‫במיוחד בנסיבות כאלה,‬
‫אבל אתה באזור הבירה, משגיחים עליך.‬
‫לא משנה מה אתה עושה כאן,‬ ‫אנשים תמיד בודקים את זה.‬
‫הסוכן בושארד,‬ ‫איזו סוכנות מפקדת על החקירה הזאת?‬
‫הם שאלו הרבה שאלות.‬
‫שום דבר מזה…‬
‫לא טופל…‬
‫לא היו לנו הרבה הצהרות עדים ולא ממש ידענו‬
‫מה אנחנו מחפשים.‬
‫אז לא היה הרבה מה לספר לתקשורת.‬
‫אני לא יכול להגיב לשאלה הזו. מצטער.‬
‫הסוכן בושארד…‬
‫תודה.‬
‫הראיות המשמעותיות‬ ‫ביותר שהיו לנו הן הבליסטיקה.‬
‫- שרה ראמוס‬ ‫רסיס של קליע -‬
‫הקליע שנלקח מכל אחד מהקורבנות.‬
‫הקליעים האלה נלקחו למעבדה של האיי־טי־אף.‬
‫כמה קילומטרים ממטה המשטרה.‬
‫והייתי בטוח ביכולותיו של וולטר דנדרידג'‬ ‫שעבד במעבדה שלנו.‬
‫הוא היה חוקר מז"פ מעולה.‬
‫כנראה אחד הטובים במדינה.‬
‫אני זוכר את מייק בושארד.‬
‫הוא מהאנשים החשובים‬
‫שאנחנו, עובדי המדינה הזוטרים,‬ ‫לא באים איתם הרבה במגע.‬
‫- וולטר דנדרידג'‬ ‫איי־טי־אף -‬
‫הוא בחור צנוע,‬ ‫עושה את העבודה שלו, עובד קשה,‬
‫פותר הרבה תיקים.‬
‫זה היה מצב מתמשך.‬
‫הלחץ גבר‬
‫והם רצו תשובות באופן מיידי.‬
‫הקליע הראשון והרסיסים שקיבלתי,‬
‫קבעתי שהוא נורה מרובה.‬
‫זה היה קליע רמינגטון בקוטר 0.223.‬
‫כל קליע שנורה מאותו כלי נשק‬
‫משאיר סימנים ייחודיים זהים.‬
‫הצלחתי לקבוע שכל הכדורים ביום הראשון‬
‫נורו מאותו כלי נשק.‬
‫זו הייתה פריצת דרך גדולה עבורנו.‬
‫ברגע שידענו שהשתמשו ברובה‬
‫במקרי הירי במחוז מונטגומרי,‬
‫חשבנו שיש לנו עסק עם צלף.‬
‫כאילו, מישהו יורה ממרחק רב‬
‫ולא רואים מאיפה הוא יורה.‬
‫זה אומר שהיריות נורו ממרחק רב,‬
‫כנראה יותר מ־15 עד 30 מטר, ואולי יותר.‬
‫ולכן, הבלשים הרחיבו את אזור החיפוש.‬
‫חיפשנו עדים.‬
‫בתחנת "מוביל" היה עד‬
‫שראה ואן הובלה לבן מעבר לרחוב.‬
‫- העדים הסתובבו וראו ואן לבן -‬
‫העדים בירי של שרה ראמוס‬
‫ראו ואן לבן עוזב את האזור במהירות.‬
‫- ואן הובלה -‬
‫אולי הסיבה לכך שהירייה הייתה רועשת כל כך‬
‫היא כי היא הדהדה מאחורי הוואן הלבן.‬
‫אולי האיש הרים את דלת תא המטען,‬ ‫ירה ואז סגר את הדלת.‬
‫אז בגלל זה אין לנו עדי ראייה‬
‫שראו את החשוד.‬
‫בסוף היום הראשון, כולנו היינו שחוקים.‬
‫באופן אישי, חשבתי, "אני מקווה שזה נגמר.‬
‫"נוכל לפתור את מה שכבר קרה."‬
‫זה היה בערב. קיבלנו שיחת טלפון.‬
‫ירי נוסף התרחש בוושינגטון הבירה,‬
‫מעבר לגבול של וושינגטון הבירה‬ ‫עם מחוז מונטגומרי.‬
‫הוא לא נשדד, אף אחד לא ראה אף אחד.‬
‫זה היה סוריאליסטי.‬
‫איך ייתכן שזה ממשיך לקרות, ומה הקשר?‬
‫תוך קצת יותר מיום.‬ ‫שישה קליעים, שישה מקרי רצח.‬
‫- 3 באוקטובר -‬
‫- 4 באוקטובר -‬
‫למחרת,‬
‫התקשורת כמעט הקימה מחנה.‬
‫לא רק ברחוב מול מפקדת המשטרה,‬
‫הם היו בחניון שלנו.‬
‫הם ניגשו אלינו‬
‫כשיצאנו החוצה.‬
‫הוא יקיים עוד תדרוך לעיתונאים‬ ‫בשעה שש בערב.‬
‫אולי נקבל מידע נוסף.‬
‫אי אפשר היה להסביר מה קרה.‬ ‫לא יכולנו להסביר את זה.‬
‫לא בשלב ההוא.‬
‫התקשורת פרסמה הכול‬
‫בטלוויזיה, ברדיו,‬
‫בעיתונים.‬
‫והתקבלה החלטה עם מפקד המשטרה‬
‫להודיע לציבור שאנחנו מחפשים‬
‫מישהו בוואן לבן.‬
‫זו פורד אקונובן.‬
‫ידענו שלא נפתור את התיק הזה בלי התקשורת.‬
‫הציבור היה העיניים והאוזניים שלנו.‬
‫בבקשה תסתכלו עליהם.‬ ‫אם אתם מכירים מישהו שנוהג באחד מכלי הרכב…‬
‫תזכרו את זה.‬
‫אם ראיתם משהו כזה, תתקשרו אלינו.‬
‫אם תראו משהו בעתיד, תתקשרו אלינו.‬
‫משאיות משלוחים לבנות נעצרות ונבדקות.‬ ‫אך אף אחד לא בטוח…‬
‫התחלנו לקבל הרבה שיחות טלפון.‬
‫הם ראו ואן לבן בצומת הזה,‬
‫הם ראו ואן לבן בצומת הזה.‬
‫כולם היו במרכזי קניות ותחנות דלק,‬
‫אבל לא היה מידע‬ ‫שקישר בין הנהגים למקרי הירי שלנו.‬
‫מוקד חירום, מה מקרה החירום?‬
‫אישה נורתה בחניון שלנו.‬
‫היא נושמת?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫- קרולין סיוול‬ ‫4 באוקטובר, 14:27, שרדה -‬
‫הירי בקרולין סיוול‬ ‫במחוז ספוטסילבניה, וירג'יניה,‬
‫שינה את היקף החקירה באופן משמעותי.‬
‫- פרדריקסבורג, וירג'יניה -‬
‫כעת, תחומי שיפוט שונים היו מעורבים.‬
‫ההשערה הייתה‬
‫שהיורה או היורים מתחילים לזוז,‬
‫ושהם יתמקדו באנשים באזורים שונים.‬
‫מה המניע כאן?‬
‫נראה שאלה מקרי ירי אקראיים,‬
‫אז איך מקדימים אותם‬
‫ומנסים להבין לאן הם ילכו עכשיו?‬
‫עד שנגלה את המניע,‬ ‫יהיה לנו קשה לפתור את התיק הזה.‬
‫אז החלטנו להרחיב את כוח המשימה.‬
‫קצת יותר קרוב.‬
‫אתה תופס את האף?‬
‫ריאיון עם אפריל קרול, טייק שני. סימן.‬
‫הייתי בבית והטלפון שלי צלצל,‬
‫והמפקדת שלי אמרה, "את יושבת?"‬
‫ואני אמרתי, "בטח, מה קורה?"‬
‫והיא אמרה, "עליי לשבץ אותך בתיק הצלף".‬
‫המשפחה שלי ואני‬ ‫בדיוק עברנו לוושינגטון הבירה.‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה והיחידה‬ ‫שפיקדה עליי אישה,‬
‫שגם הייתה אימא, והיא אמרה לי,‬
‫"את בטוחה שאת מסוגלת?‬
‫"אני יודעת שיש לך ילדים‬ ‫ושאת בדיוק מתמקמת."‬
‫אמרתי שבדיוק מצאתי מטפלת‬
‫ושנגרום לזה להצליח.‬
‫- איי־טי־אף -‬
‫"תכניסי אותי, המאמנת, אני מוכנה."‬
‫- 4 באוקטובר -‬
‫- 7 באוקטובר -‬
‫אכלתי ארוחת בוקר ושתיתי קפה בבית,‬ ‫והתכוננתי לצאת לעבודה.‬
‫מבזק חדשות.‬ ‫ילד בן 13 במצב קשה. מאות שוטרים…‬
‫זו הייתה תחושה מכריעה וחולנית, כאילו,‬
‫"אלוהים."‬
‫מחפשים צלף…‬
‫ילד נורה עכשיו,‬
‫חף מפשע לחלוטין, בבית הספר.‬
‫זה עובר כל גבול, לירות בילד.‬
‫אני מניח שעכשיו זה יהיה אישי מאוד.‬
‫- איירן בראון‬ ‫שרד -‬
‫זה ממש השפיע עליי,‬ ‫כי אני אימא לשלושה בנים‬
‫והבנתי שבתי הספר אינם בטוחים.‬
‫זה עלול לקרות לילד שלי?‬
‫המחשבות שלי התגבשו לגבי כך שהיורה‬
‫הבין את סוג הפחד שהוא יצר בכל האזור.‬
‫שאנשים פחדו עד מוות‬
‫ושהוא רצה להעלות את זה לרמה חדשה‬ ‫על ידי ירי בילד,‬
‫ולראות מה תהיה תגובת הציבור.‬
‫אחרי הירי באיירן בראון,‬
‫המחויבות הרגשית והאינטנסיביות‬ ‫היו בשיא של כל הזמנים.‬
‫לא רצית לסיים משמרת או לצאת להפסקה.‬
‫התיק הזה הוא משרה מלאה,‬ ‫24 שעות ביממה, עד שהם ייתפסו.‬
‫אם יש לכם מידע לגבי התיק הזה,‬
‫אנו מפצירים בכם להתקשר לקו החם למספר 240…‬
‫ברגע שפרסמנו את המספר,‬
‫נוצרה הצפה של שיחות.‬
‫היו לנו 100 טלפונים עם 100 עובדים,‬
‫מכל הסוכנויות,‬
‫שקיבלו את הטיפים‬
‫והזינו אותם למערכת לעיבוד.‬
‫התפקיד שלי היה לעבור על הטיפים‬
‫ולהחליט על סמך המידע שהיה לנו עד כה‬
‫אילו היו הרמזים החשובים.‬
‫זה היה מלחיץ מאוד,‬ ‫כי לא רציתי לפספס שום דבר.‬
‫לא ידעתי מה אני מחפשת,‬
‫ולמען האמת, פעלתי הרבה על אינסטינקטים.‬
‫- 7 באוקטובר -‬
‫- 8 באוקטובר -‬
‫מהניסיון שלי, בתיקים של רוצחים סדרתיים,‬ ‫העבריינים מגיעים למסיבות העיתונאים,‬
‫הם חוזרים לזירת הפשע,‬ ‫צופים ברשויות אכיפת החוק מבצעים את עבודתם.‬
‫אז הפעלנו את הסרטון ממסיבת העיתונאים‬
‫וחיפשנו כל אדם שהתנהג בצורה חשודה.‬
‫כולנו היינו מודעים לכך‬ ‫שהרוצח עשוי להיות בינינו.‬
‫אדם נראה בסרטון אחרי מסיבת העיתונאים,‬
‫כשהוא ניגש לפודיום‬
‫ופשוט עובר על העיתונים‬ ‫שצ'יף מוס השאיר מאחור.‬
‫וחשבנו שזה ממש מוזר.‬
‫הוא היה החשוד מספר אחת באותו רגע.‬
‫אז היינו צריכים לחפש את האיש הזה.‬
‫נסעתי לעבודה למחרת,‬
‫ועצרתי ברמזור.‬
‫הסתכלתי לצד וראיתי מישהו‬ ‫שהרגשתי שאני מכירה.‬
‫המוח עיבד את זה במהירות ונזכרתי בתמונה.‬
‫הסתכלתי על התמונה והסתכלתי על המכונית, ו…‬
‫זה בהחלט היה הוא.‬
‫זה עשוי להיות הצלף, ממש לידי.‬
‫עליי לעשות משהו.‬
‫טוב, מה לעשות עכשיו?‬
‫אני לא יכולה לעצור פה רכב.‬
‫יש יותר מדי מכוניות ויותר מדי אנשים.‬
‫עקבתי אחריו לתוך מתחם עסקים, והוא חנה.‬
‫אילו נכנסתי לבד,‬
‫יכולתי לפספס אותו וגם לאבד את המכונית.‬
‫אז ביצעתי שיחת טלפון‬ ‫והזעקתי את המפקדת שלי מכוח המשימה‬
‫יחד עם צוות גיבוי,‬ ‫והצלחנו לקחת את האיש הזה למעצר.‬
‫- חדר חקירות -‬
‫ייתכן שתפסנו אותו. אולי זה הסוף.‬
‫ייתכן שתפסנו את הרוצח.‬
‫דבר אחד שאני זוכרת מהחקירה‬
‫היה המבט על פניו‬
‫כשהתברר לו שהוא חשוד במקרי הירי.‬
‫"רגע, מה? אתם חושבים שזה אני?‬ ‫שאני עשיתי את זה? לא."‬
‫הוא אמר לנו שהוא פשוט הוקסם מהחקירה.‬
‫ראיתי תגובות של אנשים חפים מפשע‬ ‫לעומת תגובות של אנשים אשמים,‬
‫ופשוט הרמתי ידיים, כאילו,‬
‫"הטיפש היה במקום הלא נכון בזמן הלא נכון."‬
‫בדקנו אליבי.‬
‫דיברנו עם אשתו,‬
‫היו מספר דברים שפשוט התחברו‬ ‫תוך מספר דקות ויכולנו לשלול אותו.‬
‫לעזאזל, אילו זה היה הוא,‬
‫אז תפסנו אותו ונוכל להמשיך הלאה‬ ‫ואנשים יהיו בטוחים.‬
‫היורה שהמשטרה מכנה צלף סדרתי חמקמק‬
‫מטיל אימה על האזור הזה בוושינגטון.‬
‫בכל פעם שהיה מקרה ירי נוסף,‬
‫ליבנו נפל והרגשנו תחושת כישלון‬
‫כי לא עצרנו את הרוצחים האלה.‬
‫היינו רוצים כבר לפתור את זה כבר…‬
‫אנשים פשוט פחדו.‬
‫אנחנו מנסים כמיטב יכולתנו.‬
‫אירועי ספורט בבתי הספר הופסקו.‬
‫ההפסקות בבתי הספר הופסקו.‬
‫עשרה אנשים נורו, שמונה מהם מתים,‬
‫בעוד הצלף מטיל אימה על אזור וושינגטון.‬
‫הקורבן האחרון, קנת' ברידג'ס בן ה־53.‬
‫לא היה לנו מושג איפה הם יהיו בפעם הבאה.‬
‫זה היה כמו לנסות להחזיק ערמת חול ביד.‬
‫הוא פשוט ממשיך להישפך‬ ‫כי אי אפשר לתפוס אותו ולעשות איתו משהו.‬
‫- 8 באוקטובר -‬
‫- 14 באוקטובר -‬
‫ישבתי ליד שולחן החקירות והסתכלתי על רמזים,‬
‫והסוכן שישב לידי‬ ‫קיבל שיחה לטלפון לנייד שלו‬
‫מסוכן אחר שהיה בחנות "הום דיפו"‬ ‫בפולס צ'רץ' ושמע יריות.‬
‫בעלי היה ביום חופש‬
‫עם שלושת הבנים שלי,‬
‫ותכנן ללכת ל"הום דיפו" באותו יום.‬
‫הבהלה, באופן אישי,‬
‫כששמעתי "הום דיפו" בווירג'יניה,‬
‫ולא ידעתי איפה הם היו,‬ ‫סחררה אותי כשנסעתי לשם.‬
‫למרבה המזל, הם התקשרו ואמרו,‬ ‫"אנחנו בבית, הכול טוב".‬
‫אמרתי, "זה מה שרציתי לדעת. אתקשר אחר כך".‬
‫- הום דיפו -‬
‫הגעתי לזירה ועברתי דרך חניון עצום‬
‫לעבר עמדת הפיקוד שלנו.‬
‫והטלפון האישי שלי צלצל.‬
‫ראיתי שזה אבא שלי בלוס אנג'לס,‬
‫ואמרתי, "היי, אבא, אני בסדר,‬ ‫הכול טוב, אבל אני לא יכולה לדבר כרגע".‬
‫הוא אמר, "אני יודע.‬
‫"אני צופה בך חוצה חניון בזירת פשע."‬
‫אישה נוספת מתה.‬
‫המשטרה טוענת שכמעט בוודאות…‬
‫הוא נבהל מכך‬ ‫שאם הוא יכול לראות אותי בחדשות,‬
‫אז גם החשודים יוכלו לראות אותי‬ ‫ואפשר יהיה לירות בי.‬
‫וזה גרם לי להסתחרר.‬
‫אני זוכרת שהחזרתי את הטלפון לכיס וחשבתי,‬
‫"הוא צודק,‬
‫"ואנחנו נמצאים בשטח פתוח‬ ‫שבו ניתן לירות בנו."‬
‫כמה שניסיתי, לא הצלחתי להפסיק לחשוב על זה.‬
‫לא היה לי מושג כאשר קיבלתי את התיק הזה‬
‫מה יהיו רמות האינטנסיביות והחרדה והלחץ‬
‫שיתלוו אליו.‬
‫- 14 באוקטובר -‬
‫- 19 באוקטובר -‬
‫זה היה בשבת בערב.‬
‫אשתי ואני אכלנו ארוחת ערב‬ ‫יחד בפעם הראשונה‬
‫מזה כשבוע וחצי, כנראה.‬
‫התעדכנו לגבי דברים שקרו עם הילדים שלנו.‬
‫שיחת טלפון שקיבלתי קטעה אותי‬
‫ואמרו לי שהתרחש מקרה ירי נוסף‬ ‫באשלנד, וירג'יניה,‬
‫ושיש להם ראיות משפטיות‬ ‫שעשויות לעזור לנו לפתור את התיק.‬
‫אמרתי לאשתי שאני צריך ללכת לעבודה.‬
‫היא קיבלה את זה בהבנה.‬
‫אני לא אגיד מה היא אמרה באמת, אבל…‬
‫כל מי שנשוי יודע.‬
‫- ג'פרי הופר‬ ‫19 באוקטובר, 19:59 -‬
‫ג'פרי הופר.‬
‫היו לו כמה פציעות רציניות,‬ ‫אבל למרבה המזל הוא שרד.‬
‫הוא ואשתו נסעו בכביש איי־95‬ ‫והם עצרו לארוחת ערב.‬
‫כשאשתו שמעה רעש ירייה חזק…‬
‫היא חשבה שהוא הגיע מאזור מיוער.‬
‫טכנאי זירות הפשע‬
‫מצאו פתק שהוצמד לעץ‬
‫בשקית זיפלוק מפלסטיק.‬
‫אני יכול להקריא אותו.‬
‫"בשבילך, מר שוטר.‬ ‫תקרא לי אלוהים. אל תשחרר לתקשורת.‬
‫"אם הפסקת ההרג‬ ‫חשובה יותר מלתפוס אותנו עכשיו,‬
‫"תקבלו את הדרישות שלנו,‬ ‫שאינן ניתנות למשא ומתן."‬
‫הדרישה הייתה שנשים עשרה מיליון דולר‬ ‫בחשבון ב"בנק אוף אמריקה"‬
‫עם כרטיס כספומט.‬
‫"ניסינו ליצור איתכם קשר‬ ‫כדי להתחיל במשא ומתן‬
‫"אך ללא שום תגובה."‬
‫זו הייתה פריצת דרך גדולה בתיק.‬
‫בואו נבדוק מתי הם עשויים היו להתקשר,‬
‫ונראה אם נוכל לגלות עוד משהו.‬
‫הוא יצר קשר עם השוטר דריק…‬
‫שעבד במחלקת התקשורת שלנו,‬
‫וסיפר לשוטר דריק‬
‫שהם היו מעורבים באירוע ירי, שוד‬
‫ורצח‬
‫שהתרחש באלבמה.‬
‫- אלבמה -‬
‫בתחילה, החוקרים חשבו‬
‫שנראה שזה לא קשור.‬
‫הירי התרחש במרחק קילומטרים רבים,‬
‫כחודש לפני שהכול התחיל במחוז מונטגומרי.‬
‫אפשר לקחת רמז כזה‬ ‫ולתת אותו לסוכן אף־בי־איי באלבמה,‬
‫והם יוכלו לחפש את המידע.‬
‫שני אנשים יצאו מבית עסק,‬
‫ואדם ניגש אליהם וירה בהם,‬
‫גנב את ההכנסות של בית העסק‬
‫וברח משם.‬
‫אבל החשוד נשא מגזין "שוטרס".‬
‫בזמן שהוא רץ, הוא הפיל את המגזין.‬
‫דיברנו עם הבלש‬ ‫לגבי הראיות שהושגו בזירת הפשע‬
‫והוא אמר,"מצאנו טביעות אצבעות על הקטלוג".‬
‫הם בדקו אותן במערכת הזיהוי של אלבמה‬
‫ולא מצאו התאמה.‬
‫ולכן, בדקנו מחדש את טביעת האצבע‬ ‫במסד הנתונים הלאומי, ונמצאה התאמה.‬
‫נמצאה התאמה של טביעות האצבעות לילד בן 17‬
‫בשם לי בויד מאלבו.‬
‫זה רגע של תובנה. או־אם־ג'י.‬
‫יש לנו פה משהו.‬
‫נראה שהוא מהגר מאיי הודו המערבית,‬
‫והוא עוכב‬
‫כאשר חצה את הגבול מקנדה לארצות הברית,‬
‫ונלקחו ממנו טביעות אצבעות אז.‬
‫הם שאלו את מאלבו עם מי הוא נמצא,‬
‫והוא אמר שהוא עם גבר מבוגר.‬
‫לאדם הזה היו מסמכים חוקיים‬
‫ושמו היה ג'ון אלן מוחמד.‬
‫הייתי מעורבת בבדיקת הקבצים‬
‫למציאת כל מה שיכולנו על מוחמד.‬
‫הוא שירת בצבא בשם ג'ון אלן ויליאמס.‬
‫היה לו צו הרחקה‬
‫שהוגש על ידי אשתו לשעבר‬
‫כדי למנוע ממנו לראות את ילדיהם,‬
‫כי הוא חטף אותם‬
‫לתקופה משמעותית.‬
‫הייתה לי הרגשה חזקה,‬
‫מאותו רגע,‬
‫שמצאנו את האנשים הנכונים ושנתפוס אותם.‬
‫זה היה אחד הרגעים החשובים ביותר‬ ‫שהיה לאנשים במהלך שלושת השבועות האלה,‬
‫כשחשבנו שנפתור את הדבר הזה.‬
‫בדקנו רשומות בווירג'יניה‬ ‫ובוושינגטון די.סי,‬
‫בכל מאגר מידע ארצי שיכולנו,‬
‫על מוחמד.‬
‫שמנו הכי הרבה דגש‬
‫על רכב שהיה רשום על שם ג'ון אלן מוחמד.‬
‫זו הייתה שברולט קפריס כחולה‬ ‫שנרכשה בניו ג'רזי.‬
‫היה לנו מספר לוחית רישוי,‬ ‫היה לנו שם, שני שמות.‬
‫השאלה הכי גדולה שעברה בראש שלנו הייתה,‬
‫"מה נעשה עם המידע‬ ‫כשאנחנו עוד לא יודעים איפה הם?"‬
‫ו"בבקשה, הלוואי שנתפוס אותם‬ ‫לפני ההרג הבא".‬
‫נהג אוטובוס נורה בגבעת אוקסן.‬
‫אני פוחדת. בבקשה, תשלחו עזרה.‬
‫בבקשה. אני באוטובוס.‬
‫היינו קרובים כל כך…‬
‫- קונרד א. ג'ונסון‬ ‫22 באוקטובר -‬
‫ואז לא.‬
‫היה לנו עוד קורבן.‬
‫אני חושבת שהרגשנו הכי הרבה לחץ‬ ‫אחרי מקרה הירי הזה.‬
‫"צריך לזוז מהר. לעבור את זה.‬
‫"לפתור את החלקים החשובים‬ ‫כדי שנוכל למצוא אותם."‬
‫- 19 באוקטובר -‬
‫- 23 באוקטובר -‬
‫הוצא צו מעצר פדרלי…‬
‫עבדתי במשמרת הלילה,‬ ‫וזה שודר בטלוויזיה במשרד שלנו.‬
‫גילינו שהרכב שהם מחפשים‬ ‫הוא שברולט סדאן בצבע כחול או בורגונדי.‬
‫הופתעתי לשמוע שאנחנו מחפשים‬ ‫שברולט קפריס כחולה,‬
‫כי היו לנו המון רמזים לגבי וואנים לבנים.‬
‫התכוננתי לצאת ממשרד כוח המשימה,‬
‫ומפקח מהיחידה הטקטית‬
‫עצר אותי ואמר,‬
‫"אל תלך,‬
‫"אני חושב שהם מצאו את המכונית."‬
‫הוא היה בקשר עם משטרת המדינה.‬
‫המכונית שחיפשנו נצפתה‬ ‫במחוז וושינגטון בתחנת רענון.‬
‫הם חשבו שהיה בה מישהו.‬
‫אבל הם לא ידעו בוודאות‬
‫כי היו לה חלונות כהים.‬
‫אז יצאתי ממשרד כוח המשימה.‬
‫מהר.‬
‫לא רצינו שהעיתונאים יעקבו אחרינו,‬ ‫אז לא הפעלתי את הסירנה.‬
‫כולנו עמדנו לפגוש את משטרת המדינה‬
‫ליד תחנת הרענון.‬
‫קיוויתי והתפללתי שמצאנו‬ ‫את המכונית הנכונה ואת האנשים הנכונים,‬
‫ושנמצא ראיות במכונית‬
‫שייקשרו אותם למקרי הירי שהתרחשו.‬
‫סוף סוף הגענו לאזור ההיערכות.‬
‫דיברתי עם הקפטן‬ ‫שהיה אחראי על משטרת המדינה.‬
‫הוא סיפר לנו שצוות הימ"מ כבר הגיע‬
‫כדי להיכנס לאזור המיוער ולהתקרב למכונית,‬ ‫ואנחנו רק צריכים לחכות.‬
‫חיכינו בקוצר רוח לאישור שתפסנו אותם,‬
‫וקיווינו שאף אחד לא ייפצע במהלך המעצר.‬
‫שמונה עשרה שניות.‬
‫הרבה דברים עוברים לך בראש.‬
‫יש לך הרבה אדרנלין.‬
‫ואז קיבלתי שיחה.‬
‫הצוות הטקטי‬
‫ניפץ את שני חלונות המכונית,‬
‫והוציא את שניהם החוצה.‬
‫ראיתי את שני החשודים,‬
‫מוחמד ומאלבו,‬
‫והם שמו אותם בכוונה במקומות נפרדים‬
‫משני צידי המכונית,‬
‫כדי שלא יוכלו לדבר או לתקשר זה עם זה.‬
‫הייתה זכוכית שבורה בכל מקום.‬
‫נערך חיפוש ראשוני…‬
‫והיה חור בתא המטען.‬
‫אפשר היה לזחול אחורה ולירות משם.‬
‫וברגע שהמושב האחורי הורם,‬
‫אפשר היה לראות את הרובה שם.‬
‫זה היה… זה נגמר.‬
‫אז…‬
‫- תודה! -‬
‫מה דעתכם על צ'יף מוס?‬ ‫-אנחנו מתים עליו!‬
‫יצאנו מהדלת וראינו‬
‫אנשים מעודדים, ילדים עם שלטים.‬
‫כולנו נדהמנו,‬
‫ניסינו להתרכז, "זה מה שנגיד".‬
‫תודה, צ'יף. סליחה על ההמתנה.‬
‫זה היה היום היחיד‬ ‫שבו לתקשורת לא היו הרבה שאלות.‬
‫הם שמחו לשמוע את מה שהיה לנו לומר.‬
‫בשלושה באוקטובר,‬ ‫פרם קומאר וולקאר במחוז מונטגומרי.‬
‫בשלושה באוקטובר,‬ ‫שרה ראמוס במחוז מונטגומרי.‬
‫הוא התחיל למנות את שמות הקורבנות‬ ‫והתחלתי לדמוע,‬
‫והרגשתי הקלה, והתשישות סוף סוף נחתה עליי.‬
‫אנחנו חושבים על כל קורבנות הירי‬ ‫ומתפללים למענם. תודה.‬
‫הילדים שלי צפו במסיבת העיתונאים,‬ ‫הביטו בטלוויזיה ואז בי,‬
‫ואז בטלוויזיה, ואז בי.‬
‫והם אמרו, "רגע, אימא, תפסתם אותו.‬
‫"למה את בוכה?"‬
‫והם כזה, "רגע, עכשיו ההפסקות יחזרו!"‬
‫והם התחילו לקפוץ, נתנו זה לזה כיפים,‬
‫ואז עצרו, הביטו בי ואמרו, "נכון, אימא?"‬
‫ואמרתי, "כן, ההפסקות יחזרו".‬
‫זו הייתה שמחה בשילוב כל הרגשות.‬
‫ג'ון אלן מוחמד ולי בויד מאלבו‬
‫הרגו 17 אנשים ופצעו עשרה נוספים‬
‫לי בויד מאלדו בן ה־17 נשלח למאסר עולם‬ ‫ללא אפשרות לשחרור על תנאי‬
‫ג'ון אלן מוחמד הורשע ברצח‬
‫הוא הוצא להורג ב־2009‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬