Čovjek je mrtav na Aspen Hill Roadu!
-Muškarac? -Bože, ovo je…
Gospođo, slušajte me. Što se dogodilo?
Ubili su čovjeka preda mnom.
Jedna žrtva. Ima krvi. Na benzinskoj postaji Mobil…
Scena nije bila statična, a svakako nije bilo sigurna.
Otišao sam do prtljažnika i navukao balistički prsluk.
Ako je napadač u blizini, ne možemo raditi ako nas ustrijeli.
A onda je doslovno nastao kaos.
-Okrug Montgomery. -Ubili su nekoga na setu.
Trebamo hitnu pomoć na uglu Millsa i Connecticuta.
Ide joj krv iz nosa i usta.
Imao sam osjećaj da neće stati. Pitao sam se što je sljedeće.
-Hitna služba. -Čuo se prasak. Možda je pogođen.
Pucali su u ženu na parkiralištu.
Bojim se.
Pomislio sam: „Čovječe, nastat će pakao.”
LOV NA UBOJICE OBUČENI ZA UBIJANJE
Dobro jutro.
Ja sam Terry Ryan, umirovljeni detektiv iz Okruga Montgomery u Marylandu.
Otac mi je radio na televiziji.
Bio je voditelj postaje na jednoj od lokalnih televizija.
Odlazio je na mjesta zločina.
Često me vodio sa sobom.
Kad sam imao deset godina, sjećam se da bismo uskočili u auto
i odvezli se na mjesto događaja.
Svi su mislili da je to šašavo.
Tako sam se upoznao s istragom ubojstva.
Dodijeljen sam Odjelu za teške zločine.
Radio sam u Ubojstvima kad su se ovi događaji zbili.
To je jutro bilo sve samo ne normalno.
TREĆI LISTOPADA 2002.
To se dogodilo na uglu Aspen Hill Roada, koji povezuje Washington s predgrađima.
Još je trajala jutarnja gužva.
Nekoliko pozornika već je bilo ondje.
Ogradili su područje policijskom trakom.
Ispitivali su ljude koji su se ondje zatekli.
Žena koja je točila gorivo na benzinskoj postaji čula je prasak.
Čula je žrtvu koja je prilikom pada rekla: „Pogođen sam.”
Nitko nije vidio da netko bježi ili da se žurno udaljava vozilom.
Ništa nije upućivalo na ono što se dogodilo.
Mogli smo pretpostaviti iz kojeg je smjera metak došao,
ali nismo znali je li došao iz vozila u pokretu
ili iz trgovačkog centra s druge strane ulice.
Tražio sam projektil
ili čahuru metka.
Međutim, nismo ništa našli.
Moj nadzornik, narednik Roger Thomson,
vodio je moju ekipu, odnosno odred.
Roger je najbolji nadzornik koji postoji.
Morate…
Već smo to učinili.
Je li?
Odrastao sam u Okrugu Montgomery u Marylandu.
Ondje sam išao u osnovnu i srednju školu.
I radio sam ondje cijeli svoj radni vijek.
Bio sam policajac 30 godina.
Bio sam detektiv 20 godina.
Volio sam povezivati činjenice
kako bih riješio slagalicu.
UJUTRO
Došao sam na benzinsku postaju Mobil i Terry Ryan mi je rekao
što se ondje dogodilo.
Tad sam primio poziv…
o još jednoj pucnjavi.
Žena je ustrijeljena dok je sjedila na klupi ispred trgovine brzom hranom.
Samo 1,5 km dalje.
Imao sam dva mjesta zločina u samo nekoliko minuta.
Jako neobično.
Nema mnogo ubojstava u Okrugu Montgomery.
Mislio sam koga bih još mogao poslati.
Nisam imao više ljudi koje bih poslao na mjesto zločina.
Razgovarao sam sa zapovjednicima
i s ljudima s oba mjesta zločina.
Nazvao me istražitelj koji je bio u bolnici.
Obavijestio me da je nesreća na kojoj radi zapravo bila pucnjava.
Žrtva je kosila travnjak i ustrijeljena je usred bijela dana.
Baš kao i ostali.
Imali smo tri ubijene žrtve,
a nije bilo svjedoka koji bi rekli gdje je napadač bio.
Imali smo problem. Nismo znali što se događa.
Bili smo suočeni s nečim nepoznatim.
Bio sam u strahu da će me ustrijeliti dok sam ondje.
Nisam znao odakle pucnjava dolazi.
Roger je bio iskusan.
Samo po njegovu pogledu shvatio sam da se ovaj put drugačije osjeća.
Bio je napet.
Svi nadzornici u zapovjednom lancu okomili su se na Rogera.
Ispitivali su ga što zna. Bio je u situaciji koja mu je bila strana.
Nije imao što reći.
Nismo imali svjedoka.
Svi su čuli pucanj, ali nitko nije ništa vidio.
Adrenalin mi je rastao.
Pokušavao sam ga obuzdati.
Ukratko, pokušavao sam ostati priseban.
UJUTRO
Ima ga. Ručnom kamerom, Doug.
Neprestano su stizali novi novinari i snimatelji.
Pogledajte iza mene. Ono je benzinska postaja Mobil.
Pucnjava se dogodila…
Pokušali smo ih maknuti s mjesta zločina, ali bilo je teško.
Nismo imali dovoljno ljudi za to.
Ovo su najnovije vijesti. Istražitelji i dalje…
…tri pucnjave u Okrugu Montgomery.
Čovjek na benzinskoj i žena na klupi…
Bilo je više novinara i snimatelja nego policajaca.
Iskreno, malo su nam otežali posao.
U Okrugu Montgomery napadač je još na slobodi.
Bilo je teško razgovarati s kolegama zato što su i mediji i snage reda
koristili istu bežičnu mrežu u to vrijeme.
Bilo je jako mnogo radijskog prometa.
Hitna služba. Recite.
Trebamo hitnu pomoć na uglu Millsa i Connecticuta.
A onda opet.
Dogodila se još jedna pucnjava na benzinskoj postaji nešto dalje.
Nazvao sam majku jer je išla na tu benzinsku postaju.
Rekao sam joj da ne izlazi i da ne ide u trgovine u susjedstvu.
„Ne izlazi iz kuće.”
Roger mi je prišao i rekao:
„Žao mi je što ti moram reći, ali dogodio se još jedan incident.
Moramo poslati nekoga. Ideš?”
Bio je to incident s mladom ženom i majkom u 20-ima.
Gđica Rivera usisavala je kamionet
parkiran pored uređaja za usisavanje koji je još ondje.
Pozvali smo g. Riveru, Lori-Anninog muža.
Došao je na mjesto zločina.
Morao sam mu reći da mu je žena mrtva.
Vidio sam mu osjećaje na licu. Tugovao je.
Rekao je: „Što ću reći djetetu?”
Oprostite. To je zbilja…
Samo polako.
Dobro sam.
Bilo mi je drago otići u ured jer samo morao sjesti
i pokušati povezati događaje.
Prikupljao sam informacije koje sam imao
i pokušao im dati smisao.
Iz noćne smjene dobili smo informaciju
o još jednoj pucnjavi prethodne noći.
G. Martin je ustrijeljen u 18 h u trgovačkom centru.
Naravno, ni ovaj put nije bilo svjedoka pucnjave.
Dogodilo se pet pucnjava.
Prethodne noći ustrijeljen je g. Martin.
Idućeg je jutra prvi ustrijeljen g. Buchanan.
Svjedoci su čuli glasan prasak.
Mislili su da mu je kosilica eksplodirala i udarila ga.
Walekar je ustrijeljen na Mobilu.
Sarah Ramos je ustrijeljena u trgovačkom lancu
sjeverno od mjesta na kojem je ustrijeljen g. Walekar.
Zatim je jadna Rivera ustrijeljena na benzinskoj postaji Shell.
U pravilu postoji veza između žrtve
i osumnjičenoga.
Jesu li radili li na istom mjestu? Živjeli na istom mjestu?
Jesu li se svi sukobili s osobom koja je pucala u njih?
Morali smo razgovarati s obitelji žrtava
i vidjeti postoji li neka veza.
To vam je glavni cilj kad ste detektiv.
Pokušavate složiti dijelove slagalice.
Htjeli smo sakupiti što više informacija.
Zapovjednik mi je rekao
da će on voditi istragu.
FBI se umiješao.
ATF se umiješao.
Donekle sam odahnuo zato što je pritisak
smanjen i prebačen na nekog drugog.
Bok.
Počnimo s trećim listopada. Dotaknut ćemo se ranijih datuma poslije.
Moj mozak ne radi unatrag. Samo unaprijed. Tako je posložen.
Ja sam Michael Bouchard.
Bio sam specijalni agent baltimoreske terenske jedinice
Zavoda za alkohol, duhan, vatreno oružje i eksploziv.
Kao voditelj terenske jedinice bio sam zadužen za odnose s medijima.
Kad sam stigao, mislim da je bilo 50 do 60 novinara
smještenih ispred policijskog sjedišta.
Nisam bio oduševljen time,
pogotovo s obzirom na okolnosti.
Na području Washingtona prate svaki vaš korak.
Što god radili, stalno vas zaposjedaju.
Agente Bouchard, koja je agencija odgovorna za istragu?
Postavljali su mnogo pitanja.
Ništa od toga neće…
…neće rješavati…
Nismo imali mnogo izjava svjedoka i nismo znali što zapravo tražimo.
Nismo imali što dati novinarima.
Ne mogu odgovoriti na to pitanje.
Agente Bouchard…
Hvala.
Najznačajniji dokazi koje smo imali bili su balistički.
FRAGMENT METKA
Meci koji su izvađeni iz žrtava.
Odnijeli smo te projektile u laboratorij ATF-a
nedaleko od policijskog sjedišta.
Imao sam povjerenja u Waltera Dandridgea koji je radio u našem laboratoriju.
Bio je vrhunski forenzičar, vjerojatno jedan od najboljih u zemlji.
Sjećam se Mikea Boucharda. On je jedan od glavešina
s kojima mi, vladini djelatnici nižeg ranga, nismo često u kontaktu.
On je skroman čovjek. Radi svoj posao i trudi se.
Riješio je mnogo slučajeva.
Slučaj je bio aktualan.
Pritisak je rastao i željeli su odgovore odmah.
Na temelju prvog projektila i fragmenata koje sam primio,
zaključio sam da je metak ispaljen iz puške.
Projektil je bio metak Remington kalibra 223.
Svaki projektil ispaljen iz istog oružja
ostavlja iste, specifične tragove.
Uspio sam utvrditi da je u svim pucnjavama prvoga dana
korišteno isto vatreno oružje.
To je bilo veliko otkriće.
Sad smo znali da je u pucnjavama u Montgomeryju korištena puška
i da je možda riječ o snajperistu.
Dakle, netko puca s velike udaljenosti,
a ne vidite odakle.
To je značilo da su pucnji ispaljeni s poprilične udaljenosti,
vjerojatno s 15 do 30 m, ako ne i više.
Detektivi su proširili područje potrage.
Tražili smo svjedoke.
Na benzinskoj postaji Mobil bio je svjedok
koji je vidio bijeli kombi na drugoj strani ulice.
Na mjestu pucnjave na Saru Ramos
vidjeli su bijeli kombi koji je žurno otišao odande.
Možda je pucanj bio tako glasan
zato što je odjeknuo iz pozadine bijelog kombija.
Možda je počinitelj podigao vrata, pucao i zatim ih opet zatvorio.
Zato nije bilo svjedoka koji bi vidjeli osumnjičenoga.
NAVEČER
Svi smo bili izmoreni na kraju prvoga dana.
Nadao sam se da je gotovo
i da ćemo riješiti taj slučaj.
Navečer smo primili poziv.
Dogodila se još jedna pucnjava, ovaj put u Washingtonu,
na samoj granici s Okrugom Montgomery.
Nije opljačkan. Nitko nije ništa vidio.
Bilo je suludo.
Zašto se to još događalo i kakva je bila veza među događajima?
U malo više od jednoga dana šest metaka i šest ubojstava.
TREĆI LISTOPADA, ČETVRTI LISTOPADA
Sutradan su mediji gotovo kampirali ondje.
Ne samo na ulici pred policijskim sjedištem.
I na našem parkiralištu.
Prilazili su nam kad smo izlazili.
Obavijestit će novinare u 18 h.
Možda doznamo nešto više.
Nismo mogli objasniti ono što se dogodilo.
Ne u tom trenutku.
Novinari su objavljivali vijesti na televiziji, radiju i u novinama.
Donijeli smo odluku sa šefom policije
da ćemo objaviti u javnost da tražimo nekoga u bijelom kombiju.
Ovo je Ford Econovan.
Znali smo da ne možemo riješiti slučaj bez medija.
Javnost je bila naše oči i uši.
Molim vas, pogledajte. Ako znate nekoga tko vozi ovakvo vozilo…
„Upamtite ga.
Ako ste ga vidjeli, nazovite nas.
Ako ga ubuduće vidite, nazovite nas.”
Zaustavljaju i pregledavaju bijele dostavne kombije, ali nitko…
Počeli smo primati mnogo poziva.
Netko bi vidio bijeli kombi na jednom,
a netko na drugom raskrižju.
U trgovačkom centru ili na benzinskoj postaji.
No nije bilo informacija koje bi povezale nekog vozača s pucnjavama.
Hitna služba Spotsylvanije. Da?
Pucali su u ženu na parkiralištu.
Diše li?
Ne znam.
ČETVRTI LISTOPADA, 14.27, PREŽIVJELA
Pucnjava na Caroline Seawell u Spotsylvaniji u Virginiji
dosta je promijenila smjer istrage.
Ondje su druge nadležnosti na snazi.
Nagađali smo da je napadač pokretan.
Mogao je gađati ljude na raznim mjestima.
Koji je bio motiv?
Pucnjave su očito bile nasumične.
Kako biti korak ispred počinitelja i shvatiti koje mu je iduće odredište?
Dok nema motiva, teško je riješiti slučaj.
Odlučili smo proširiti radnu skupinu.
Malo bliže.
Otkinut ćeš mi nos?
Razgovor s April Carol, prvi put. Sad.
Bila sam kod kuće. Zazvonio je telefon. Moja je nadzornica rekla: „Sjediš li?”
Rekla sam: „Da. Što je?”
Rekla je: „Moram ti dodijeliti slučaj snajperista.”
Upravo sam se s obitelji bila preselila u Washington.
Prvi put imala sam ženu za nadzornika.
I ona je majka. Rekla mi je:
„Sigurna si da možeš?
Znam da imaš djecu i da si se tek smjestila.”
Rekla sam joj da sam našla dadilju i da ćemo se nekako snaći.
„Ubaci me u igru. Spremna sam.”
Upravo sam doručkovala, pila kavu i spremala se za posao.
Najnovija vijest. 13-godišnji dječak u kritičnom je stanju. Stotine…
Obuzela me mučnina. „Mili Bože!”
…traže snajperista…
Nedužno dijete ustrijeljeno je u školi.
Prešao je granicu. Pucao je u dijete.
To sad postaje jako osobno.
To me osobno pogodilo zato što sam majka tri dječaka.
Shvatila sam da škola nije sigurna.
Što da je to moje dijete?
Bio sam čvrsto uvjeren da napadač zna
kakav strah stvara na cijelom području.
Ljudi su bili nasmrt uplašeni.
Netko je htio dodatno pogoršati stanje, ubivši dijete.
Htio je vidjeti reakciju javnosti.
Nakon pucnjave na Irana Browna
razina emocionalne predanosti bila je na najvišoj mogućoj razini.
Nismo odlazili s posla i radili pauze.
Radili smo 24 sata dnevno dok nismo uhvatili počinitelja.
Ako imate informacije o slučaju,
nazovite liniju za dojave. Broj je 240…
Čim smo objavili broj, pozivi su nahrupili sa svim strana.
Imali smo stotinu zaposlenika iz svih agencija na sto telefona.
Primali su dojave i unosili ih u sustav za daljnju obradu.
Posao bi je bio pregledati dojave
i na temelju onoga što smo dotad znali odlučiti
koji su tragovi prioritetni.
Bila sam pod pritiskom. Nisam htjela nešto propustiti.
Nisam znala što tražim.
Iskreno, često sam djelovala po osjećaju.
SEDMI LISTOPADA, OSMI LISTOPADA
U slučaju višestrukih ubojstava
počinitelji često idu na tiskovne konferencije,
vraćaju se na mjesto zločina i promatraju snage reda kako rade.
Pregledavali smo snimke s tiskovne konferencije
i tražili nekog sumnjiva ponašanja.
Bili smo itekako svjesni da je ubojica možda među nama.
Vidjeli smo nekoga na snimci poslije konferencije
kako odlazi na podij
i prtlja po papirima koje je načelnik Moose ostavio.
Pomislili smo da je to jako čudno.
To nam je bio glavni osumnjičenik.
Morali smo potražiti tog čovjeka.
Sutradan sam se vozila na posao.
Stala sam na semaforu.
Pogledala sam na stranu i vidjela osobu za koju mi se učinilo da je poznajem.
Moj je mozak brzo obrađivao podatke i sjetila sam se fotografije.
Gledala sam fotografiju i čovjeka u autu…
To je sigurno bio on.
Snajperist je možda bio pored mene.
Morala sam nešto učiniti.
No što sam mogla?
Nisam ga mogla zaustaviti.
Bilo je previše auta i previše ljudi.
Slijedila sam ga do poslovnog kompleksa. Parkirao je.
Da sam krenula za njim sama,
mogao mi je pobjeći, a možda se i odvesti autom.
Nazvala sam svog nadzornika zaduženog za radnu skupinu.
Tražila sam pojačanje, nakon čega smo priveli tog čovjeka.
SOBA ZA ISPITIVANJE
Mislila sam da ga imamo i da je gotovo.
Možda je on bio ubojica.
Dobro se sjećam izraza njegova lica na ispitivanju
kad mu je postalo jasno da je osumnjičen za pucnjave.
„Čekajte. Što? Mislite da sam to ja? Nisam.”
Rekao nam je da je samo opčinjen slučajem.
Vidjela sam kako reagiraju nedužni ljudi i ljudi koji su krivi.
Priznala sam pogrešku.
„Samo je bio na krivom mjestu u krivo vrijeme.”
Provjerili smo alibije.
Razgovarali smo s njegovom ženom. Bilo je više čimbenika
koji su ubrzo pokazali da nije kriv.
Kvragu. Da je to bio on,
imali bismo ga, a ljubi bi bili sigurni.
Napadač kojeg policija zove nevidljivim snajperistom
terorizira područje Washingtona.
Nakon svake nove pucnjave
bili smo razočarani i smatrali se neuspješnima
jer nismo zaustavili ubojice.
Voljeli bismo da smo već riješili slučaj…
Ljudi su bili prestravljeni.
…i dajemo sve od sebe.
Nije bilo sporta u školama.
Nije bilo školskog odmora.
Deset je ljudi ustrijeljeno, a osam mrtvo.
Snajperist terorizira područje Washingtona.
Zadnja je žrtva pedesettrogodišnji Kenneth Bridges.
Nismo imali pojma gdje će idući put biti.
To je poput pijeska na dlanu.
Curi vam kroz prste. Nemoguće ga je zadržati.
OSMI LISTOPADA, ČETRNAESTI LISTOPADA
Sjedila sam za stolom i gledala dojave.
Agent koji je sjedio do mene primio je poziv na mobitel
od drugog agenta koji je bio u Home Depotu u Falls Churchu.
Čuo je pucnjeve dok je bio u trgovini.
Moj je muž bio s naša tri sina.
Trebali smo tog dana otići u Home Depot.
Uspaničila sam se kad sam čula: „Home Depot u Virginiji.”
Nisam znala gdje su. Uznemireno sam se odvezla onamo.
No nazvali su me i rekli: „Kod kuće smo. Dobro smo.”
Rekla sam: „U redu. Čujemo se.”
Došla sam na mjesto zločina. Išla sam preko golemog parkirališta
prema zapovjednom mjestu.
Zazvonio mi je osobni mobitel.
Zvao me otac iz Los Angelesa.
Rekla sam: „Bok, tata. Dobro sam.
Sve je u redu. Ne mogu razgovarati.”
Rekao je: „Znam.
Vidim te na parkiralištu na mjesta zločina.”
Još je jedna žena mrtva. Policija tvrdi da je gotovo sigurno…
Prestrašio se kad me vidio na vijestima.
Osumnjičeni su me isto tako mogli vidjeti i ustrijeliti.
Vrtilo mi se u glavi od toga.
Dok sam spremala mobitel u džep, pomislila sam da je u pravu.
Bili smo na otvorenom i laka meta.
Nisam mogla prestati misliti o tome.
Kad mi je slučaj dodijeljen, nisam imala pojma
o razini napetosti, uznemirenosti i stresa
koja će ga pratiti.
ČETRNAESTI LISTOPADA, DEVETNAESTI LISTOPADA
Jedne subote navečer
žena i ja zajedno smo večerali,
valjda nakon deset dana.
Razgovarali smo o svojoj djeci.
Prekinuo me telefonski poziv
o još jednoj pucnjavi koja se dogodila u Ashlandu u Virginiji.
Imali su forenzičke dokaze koji bi mogli pomoći u rješavanju slučaja.
Rekao sam ženi da moram ići na posao.
Stoički je to prihvatila.
Neću reći što je zbilja rekla, ali…
oni koji su u braku, znaju.
Jeffrey Hopper zadobio je znatne ozljede. Srećom, preživio je.
On i njegova žena putovali su autocestom I-95 i stali da večeraju.
Tad je njegova žena čula glasan pucanj.
Mislila je da dolazi iz šumskog područja.
Na mjestu zločina tehničari su našli poruku u plastičnoj vrećici na stablu.
Mogu je pročitati.
„Za vas, g. Policijo. Zovite me Bog. Ne objavljujte ovo u novinama.
Ako vam je važnije zaustaviti ubojstva nego nas uhvatiti,
prihvatit ćete naše zahtjeve bez pogovora.”
Tražili su uplatu od deset milijuna dolara na račun u Bank of America
putem bankomata.
„Pokušali smo vas kontaktirati radi pregovora, ali niste odgovorili.”
Bio je to važan događaj.
Provjerili smo kad su mogli nazvati
kako bismo možda saznali nešto više.
Nazvao je službenika Dericka…
koji je radio u odjelu za medije i rekao mu
da je povezan s pucnjavom, pljačkom i ubojstvom
koji su se dogodili u Alabami.
Istražitelji su u početku mislili da slučajevi nisu povezani.
Do pucnjave je došlo kilometrima dalje,
mjesec dana prije svega što se dogodilo u Okrugu Montgomery.
Odlučili smo dati podatak agentu FBI-a u Alabami,
koji će ga moći provjeriti.
Dvoje je ljudi odlazilo s posla.
Netko im je prišao i pucao u njih.
Ukrao je njihov utržak i pobjegao.
Osumnjičenik je nosio časopis Shooters.
Ispao mu je dok je bježao.
Razgovarali smo s detektivom o dokazu nađenom na mjestu zločina.
Rekao je: „Dobili smo otiske prstiju s časopisa.”
Unijeli su ih u sustav Alabame, ali nisu našli podudarne.
Unijeli smo ih u državnu bazu podataka, nakon čega smo našli podudarne.
Otisci prstiju pripadali su sedamnaestogodišnjem Leeju Boydu Malvu.
Bio je to trenutak otkrića. Bili smo oduševljeni. Imali smo nešto.
Bio je imigrant s Kariba i već je bio zadržan u pritvoru.
Kad je prelazio granicu između Kanade i SAD-a,
uzeli su mu otiske prstiju.
Pitali su Malva s kim je. Rekao je da je sa starijim čovjekom.
Taj je čovjek imao zakonite dokumente i zvao se John Allen Muhammad.
Morala sam pretražiti spise
i pronaći sve što znamo o Muhammadu.
Služio je vojsku pod imenom John Allen Williams.
Njegova je bivša žena ishodila zabranu pristupa
kako ne bi mogao viđati djecu.
Prethodno ih je bio oteo na dulji period.
Od tog trenutka bila sam uvjerena
da smo našli odgovorne i da ćemo ih uhvatiti.
To je bilo najveće otkriće do kojeg smo došli u ta tri tjedna.
Bili smo sve bliže rješavanju slučaju.
Pretražili smo spise u Virginiji i Washingtonu,
kao i sve državne baze s podacima o Muhammadu.
Najviše smo se usredotočili
na vozilo registrirano na Johna Allena Muhammada.
Bio je to plavi Chevrolet Caprice kupljen u New Jerseyju.
Imali smo registarsku oznaku i dva imena.
Najviše nas je brinulo pitanje
što ćemo učiniti s time jer još nismo znali gdje su.
Nadali smo se uhićenju prije idućeg ubojstva.
Vozač je ustrijeljen na Oxen Hillu.
Bojim se. Molim vas, pošaljite pomoć. U autobusu sam.
Bili smo tako blizu, a tako daleko.
Imali smo još jednu žrtvu.
Mislim da smo nakon te pucnjave bili pod najvećim pritiskom.
„Djelujte brzo. Pregledajte to.
Izdvojite važne podatke kako bismo ih mogli pronaći.”
DEVETNAESTI LISTOPADA, DVADESET TREĆI LISTOPADA
Izdali su nalog za uhićenje…
Radio sam noćnu smjenu i gledao vijesti na televiziji u uredu.
Također smo saznali da traže tamnocrveni ili plavi Chevrolet.
Bio sam iznenađen kad sam čuo da tražimo plavi Chevrolet Caprice.
Imali smo mnogo dojava o bijelom kombiju.
Spremao sam se otići iz ureda radne skupine.
Nadzornik iz taktičke jedinice
zaustavio me i rekao: „Nemoj otići. Mislim da su našli auto.”
Komunicirao je s državnom policijom.
Auto koji smo tražili vidjeli su na odmorištu u Okrugu Washington.
Netko je mogao bio u njemu.
Nisu bili sigurni jer je imao tamne prozore.
Žurno sam otišao iz ureda radne skupine.
Nismo htjeli da nas novinari prate, pa nisam uključio sirenu.
Trebali smo se naći s državnom policijom blizu odmorišta.
Nadao sam se da imamo pravi auto i prave ljude.
Trebali su nam dokazi iz auta
koji bi ih povezali s pucnjavama.
Konačno smo došli na mjesto sastanka.
Razgovarao sam sa zapovjednikom zaduženim za državnu policiju.
Rekao nam je da su specijalci već stigli.
Trebali su prići autu iz šume, a mi smo samo trebali čekati.
Nestrpljivo smo čekali potvrdu da su ih uhvatili.
Nadali smo se da neće biti ranjenih tijekom uhićenja.
Osamnaest sekundi.
Štošta vam prođe kroz glavu.
Puni ste adrenalina.
Tad sam primio poziv.
Taktički tim razbio je prozore s obje strane vozila.
Izvukli su obojicu.
Vidio sam dvojicu osumnjičenih, Muhammada i Malva.
Namjerno su ih smjestili u auto što dalje jednog od drugog
kako ne bi mogli komunicirati.
Posvuda je bilo stakla.
Napravili smo pretres.
U prtljažniku je bila rupa.
Bilo je moguće uvući se straga i odande pucati.
Podigli smo stražnje sjedalo i ondje ugledali pušku.
Bilo je gotovo.
Dakle…
-Što mislite o načelniku Mooseu? -Volimo ga!
Kad smo izašli kroz vrata,
vidjeli smo ljude koji kliču i djecu s transparentima.
Svi smo bili zatečeni.
Pokušali smo smisliti što reći.
Hvala, šefe. Oprostite što ste čekali.
Tog dana mediji nisu imali mnogo pitanja.
Bili su zadovoljni onime što smo im rekli.
Prem Kumar Walekar u Okrugu Montgomery, 3. listopada.
Sarah Ramon u Okrugu Montgomery, 3. listopada.
Počeo je navoditi imena žrtava. Suze su mi tekle niz lice.
Osjetila sam olakšanje. Iscrpljenost je konačno nastupila.
U mislima i molitvama smo sa svim žrtvama ovih pucnjava. Hvala.
Moja djeca malo su gledala konferenciju za tisak, a malo mene.
To je trajalo neko vrijeme.
Rekli su mi: „Mama, uhvatili ste ga.
Zašto plačeš?”
Tad su dodali: „Sad možemo imati školski odmor.”
Skakali su gore-.dolje i pljeskali.
Zastali su i pitali me: „Zar ne, mama?”
Rekla sam: „Da. Imat ćete školski odmor.”
Bila je to velika radost popraćena ostalim osjećajima.
John Allen Muhammad i Lee Boyd Malvo ubili su 17 ljudi i ranili još desetero.
Sedamnaestogodišnji Lee Boyd Malvo osuđen je na doživotnu kaznu zatvora
bez mogućnosti pomilovanja.
John Allen Muhammad osuđen je za kapitalno ubojstvo.
Pogubljen je 2009.
Prijevod titlova: Andrea Šimunić