Meghalt egy ember az Aspen Hill Roadon!
Férfi?
- Úristen! Ez… - Hölgyem! Figyeljen rám!
- Mi a baj? - Megöltek egy embert a szemem láttára!
Egy halott, csupa vér minden. A Mobil-benzinkút…
Nem volt biztosítva a helyszín, és egyáltalán nem volt biztonságos.
Elő is vettem a csomagtartóból a golyóálló mellényt.
Ha az elkövető a környéken van, nem tudunk dolgozni, ha lelőnek bennünket.
Aztán kitört a káosz, szó szerint.
A NETFLIX SOROZATA
- Montgomery megye. - Valakit lelőttek a kertünkben.
Mentőt a Mills és a Connecticut sarkára! Dől a vér az orrából és a szájából.
Nem azt kérdeztük, mikor hagyja abba, hanem hogy hol lesz a következő?
- 911. - Durranást hallottam, talán lövés volt.
- Lelőttek egy hölgyet a parkolónkban. - Úgy félek!
Azt gondoltam: „Jaj, anyám, ez pokoli lesz.”
SOROZATGYILKOSOK NYOMÁBAN KÉPZETT GYILKOSOK
Jó reggelt!
Terry Ryan vagyok, nyugdíjas rendőrnyomozó Montgomery megyéből, Maryland államból.
Apám a tévénél dolgozott,
az egyik helyi szolgáltató gyártásvezetési osztályán,
és kijárt bűnügyi helyszínekre.
És gyakran magával vitt.
Korai emlékeim vannak, talán tízéves koromból, amikor beugrom a kocsiba,
és megyünk egy közeli esethez.
A barátaim eléggé furcsállották.
Jobbára így ismerkedtem meg a gyilkossági ügyek nyomozásával.
A kiemelt ügyek osztályára kerültem.
A gyilkossági csoportban dolgoztam, amikor ezek az események elkezdődtek,
és az a délelőtt egyáltalán nem volt hétköznapi.
2002. OKTÓBER 3.
Az Aspen Hill Roadon történt,
amely Washingtonból visz a külvárosokba.
Azon a délelőttön még tartott a csúcsforgalom.
Már több járőr is jelen volt,
ők szalagokkal lezárták a helyszínt.
És elkezdték kihallgatni a helyszínen levőket.
A szomszédos kútnál tankoló hölgy durranást hallott.
Hallotta, hogy amikor elesett, az áldozat azt mondta: „Meglőttek.”
Senki sem látott senkit elfutni, nem látott sem embert, sem száguldó autót,
semmit, ami segítene megérteni, mi történt.
Sejtettük, merről, melyik irányból jöhetett a lövés,
de azt nem tudtunk, hogy mozgó járműből lőttek-e,
vagy az utca túloldalán álló bevásárlóközpontból.
Kerestem a lövedéket.
Vagy a töltényhüvelyt.
És nem találtunk semmit.
A felettesem, Roger Thomson őrmester volt,
ő vezette a csapatot, amelybe engem is beosztottak.
Rogernél jobb főnököt elképzelni sem lehet.
Kell egy…
Azon már túl vagyunk.
Már csinálták?
Montgomery megyében nőttem fel. Ott jártam általános és középiskolába.
Aztán a pályafutásom végéig ott dolgoztam.
Harminc évig voltam rendőr.
Nyomozó pedig 20 évig.
Nagyon élveztem, hogy össze tudom rakni a darabokat,
hogy megfejtsem a rejtvényt.
REGGEL 8:24:58 - 8:25:01
Kiértem a Mobil-kútra, és Terry Ryan elmondta,
hogy mi történt azon a helyszínen.
Aztán kaptam egy telefonhívást…
hogy megint lelőttek valakit.
Lelőttek egy nőt, aki egy padon üldögélt
egy gyorsétterem előtt.
Másfél kilométerre tőlünk.
Ez tehát két különböző bűncselekmény
pár percen belül.
Ez nagyon szokatlan.
Montgomery megyében nem szokott sok gyilkosság történni.
Azon gondolkodom,
kit küldjek oda, mert már nincs emberem, akit a helyszínre küldhetnék.
Mobiltelefonon beszéltem a parancsnokokkal,
meg az emberekkel a két helyszínen,
aztán felhívott
az egyik nyomozó a kórházból,
hogy az a baleset, amelynek ügyén ő dolgozik,
valójában fegyveres támadás.
Az áldozat éppen füvet nyírt, amikor rálőttek.
Fényes nappal, akárcsak a többiek esetében.
Szóval három gyilkosság történt,
és egyetlen szemtanú sem látta, honnan adták le a lövéseket.
Baj van. Mi a fene folyik itt?
Ilyet még egyikünk sem látott.
Kicsit féltem, hogy esetleg lelőhetnek, amíg ott vagyok.
Nem tudtam, honnan lőnek.
Roger sok mindent látott már.
De láttam a tekintetében, hogy ez most egészen más.
Feszült volt.
Beosztástól függetlenül mindenki Rogerhez fordult.
„Mit tudsz?” - kérdik. Ő meg olyan helyzetben van,
amilyenben ritkán volt: nem sok mindent lehet mondani.
Nincsenek szemtanúk.
Mindenki hallotta a lövést, de senki sem látta a fegyvert.
Az adrenalinszint az egekben,
mi meg nem akarjuk átengedni magunkat az adrenalinnak.
Nem akarjuk, hogy…
elveszítsük az eszünket.
DÉLELŐTT 9:29:58 - 9:30:02
Megvan. Kézi kamera, Doug!
Közben folyamatosan érkeznek az újságírók, az operatőrök.
Nézzenek mögém! Ez az a benzinkút, egy Mobil-kút.
Itt történt a gyilkosság.
Próbáljuk távol tartani őket a helyszínektől, de nagyon nehéz,
mert nincs hozzá elég emberünk.
A legfrissebb hírek: a nyomozók továbbra is…
…három embert lőttek le Montgomeryben,
egy tankoló férfit, egy padon ülő nőt…
Több újságíró és operatőr volt ott, mint rendőr.
És őszintén szólva ez kicsit megnehezítette a munkánkat.
Montgomeryben továbbra is szabadon járkál a merénylő.
Nehéz volt beszélni a kollégákkal,
mert akkoriban a sajtó és a bűnüldözés
mind ugyanazt a vezeték nélküli szolgáltatót használta.
És óriási volt a rádióforgalom.
911, miben segíthetek?
Mentő kell a Mills és a Connecticut sarkára.
Még egy!
Újabb fegyveres támadás egy benzinkúton, pár kilométerrel arrébb.
Felhívtam anyámat, mert ő gyakran járt arra benzinkútra,
mondtam, hogy ne menjen ki,
ne megyen el a környékbeli boltokba, ne hagyja el a házat.
Roger odajött hozzám, és azt mondta:
„Bocs, hogy ilyet kérek tőled,
de van egy másik eset is. Oda kell küldenem valakit. Elmész oda? "
Egy húszas éveiben járó fiatal nő, egy anya volt az áldozat.
Ms. Rivera
éppen a kocsiját porszívózta, ami itt állt mögöttem.
Egy automatánál, amely még mindig itt van.
Mr. Riverával, Lori-Ann férjével
felvették a kapcsolatot.
Eljött a helyszínre.
Tájékoztattam, hogy meghalt a neje.
Láttam az érzelmeket.
Az az ember gyászolt.
„Mit mondjak a gyereknek?”
Bocsánat, csak ez…
Csak nyugodtan!
Jól vagyok.
Örültem, hogy beértem az irodába, mert le tudtam ülni,
és megpróbáltam összerakni az ügy részleteit.
Fogtam minden információt, amit tudtam, és megpróbáltam értelmezni.
Az éjszakai műszakos kollégáktól megtudtuk,
hogy az előző este is történt fegyveres támadás.
JELENTÉS
Este hat óra körül
lelőtték Mr. Martint egy bevásárlóközpontnál.
És persze
ezúttal sem volt szemtanú, egy sem.
Tudom, hogy öt embert lelőttek.
JAMES D. MARTIN OKT. 2., 18:04
Az előző este lelőtték Mr. Martint.
Másnap reggel a legelső áldozat Mr. Buchanan volt.
A tanúk hangos durranást hallottak.
Azt hitték, felrobbant a fűnyírója, és az találta el.
Walekart a Mobil-kúton lőtték le.
Sarah Ramost a bevásárlóközpontnál lőtték le,
nem messze Mr. Walekartól, északi irányban.
Aztán szegény Riverát lőtték le a Shell-kúton.
Általában
van valami kapcsolat az áldozat és a gyanúsított között.
Ők talán mind egy helyen dolgoztak? Mind egy helyen éltek?
Mind konfliktusba kerültek
ugyanazzal az emberrel, az elkövetővel?
Beszélnünk kell az áldozatok családjával,
hogy kiderítsük, van-e kapcsolat.
Mert nyomozóként ez a legfontosabb feladatunk:
összerakni a részleteket,
mint egy kirakósban.
Sok információt próbáltunk gyűjteni, és a parancsnokom
azt mondta,
hogy ő fogja irányítani a nyomozást.
Bevonták az FBI-t is.
Az ATF-et is bevonták.
Igazából megkönnyebbülést jelentett, hogy ez a hatalmas nyomás
így enyhült, és más vállát nyomta.
Jó napot!
Kezdjük október 3-án, és később visszatérhetünk majd a korábbi dolgokra.
Az agyam nem működik visszafelé. Csak előre.
Mindennek saját helye van benne.
Michael Bouchard vagyok.
Különleges ügynökként én vezettem a baltimore-i irodát
az Alkohol, Dohány, Lőfegyverek és Robbanóanyagok Hivatalánál.
Osztályvezetőként az én feladatom volt a kapcsolattartás a sajtóval.
Amikor megérkeztem a helyszínre, azt mondanám,
hogy a sajtótól 50-60 ember várakozott a rendőrség épülete előtt.
Nem örültem ennek a feladatnak,
különösen ilyen körülmények között,
de Washington környékén mindig szem előtt vagyunk,
akármit is teszünk, azt mindenki figyeli.
Bouchard ügynök, melyik ügynökség vezeti a nyomozást?
Sok kérdést tettek fel.
Ez semmiképp…
Nem érinti a…
Nem volt sok tanúvallomásunk, és nem igazán tudtuk, hogy mit keresünk.
A sajtónak sem tudtunk sokat mondani.
Erre nem tudok válaszolni. Sajnálom.
Bouchard ügynök!
Köszönöm.
A legjelentősebb bizonyíték a ballisztikai adat volt.
LÖVEDÉKDARAB
A golyók, amelyeket az áldozatokból kivettek.
Ezeket a lövedékeket elvitték az ATF laborjába.
Pár kilométerre a rendőrségtől.
Jóban voltam Walter Dandridge-dzsel, aki a laborunkban dolgozott.
Kiváló igazságügyi szakértő volt. talán az egyik legjobb az országban.
Emlékszem Mike Bouchardra.
Ő is olyan nagykutya, akikkel mi, alacsony rangú köztisztviselők ritkán találkozunk.
Szerény fickó. Végzi a dolgát, gürizik,
sok jó ügyet megold.
Ez egy zajló ügy volt.
Egyre nagyobb volt a nyomás,
azonnal szerettek volna választ kapni.
Az első lövedékről és a töredékekről, amelyeket megkaptam, megállapítottam,
hogy a lövedéket puskából lőtték ki.
223-as kaliberű Remington lőszer volt.
Minden lövedék, amelyet ugyanabból a fegyverből lőnek ki,
ugyanolyan egyedi nyomokat hordoz magán.
Meg tudtam állapítani, hogy az első nap minden lövést
ugyanabból a fegyverből lőttek ki.
Ez nagy áttörés volt nekünk.
Amint tudtuk, hogy puskát használnak a Montgomery megyei gyilkosságoknál,
éreztük, hogy a tettes mesterlövész.
Azaz olyan ember, aki messziről lő,
és nem látjuk, honnan lő.
Ez azt jelentette, hogy a lövéseket jó messziről adták le,
valószínűleg 15-30 méterről vagy még távolabbról.
Így a nyomozók nagyobbra vették azt a területet,
ahol szemtanúkat kerestek.
A Mobil-kúton
volt egy szemtanú,
aki látott egy fehér furgont az utca túloldalán.
A Sarah Ramos-gyilkosság helyszínén
szintén egy fehér furgont láttak gyorsan elhajtani.
Talán azért olyan hangos a lövés,
mert visszhangzik a fehér furgon belsejében.
Lehet, hogy az elkövető kinyitja a rakodóteret, lő, majd lecsukja.
Ezért nincs olyan szemtanú, aki látta volna a gyanúsítottat.
ESTE 9:19:58 - 9:20:02
Az első nap végére mindannyian nagyon elfáradtunk.
Én személy szerint azt reméltem, vége. Meg tudjuk oldani a már megtörtént esetet.
Este volt. Kaptunk egy telefonhívást.
Újabb fegyveres támadást történt, ezúttal Washingtonban,
Washington város és Montgomery megye határán.
Nem történt rablás, senki sem látott senkit.
Szürreális volt.
Hogy folytatódhat ez még mindig, mi a kapcsolat az esetek között?
Alig több mint egy nap alatt hat golyó, hat gyilkosság.
OKTÓBER 3.
OKTÓBER 4.
Másnap
a sajtó szinte megszállt bennünket.
Nemcsak az utcán, a rendőrkapitányság előtt,
hanem a parkolóban is ott voltak.
Azonnal odajöttek,
amint kiléptünk az ajtón.
Este hatkor újabb sajtótájékoztató lesz, talán akkor többet megtudunk.
Az ilyet nem lehet megmagyarázni. Nem tudtuk megmagyarázni.
Akkor még nem.
Tele volt vele a média.
A tévé, a rádió,
a nyomtatott sajtó.
És a rendőrkapitánnyal együtt elhatároztuk,
hogy nyilvánosságra hozzuk, hogy egy fehér furgonos embert keresünk.
Ez egy Ford Econovan.
Tudtuk, hogy a média nélkül nem tudjuk megoldani.
A lakosok voltak a szemünk és a fülünk.
Nézzék meg a képeket! Ha ismernek valakit, aki ilyen autóval jár…
Tartsák ezt észben!
Ha láttak hasonlót, telefonáljanak!
Ha látnak ilyesmit a jövőben, telefonáljanak!
Megállítják, és átvizsgálják a fehér furgonokat, de senki sem…
Rengeteg telefonhívást érkezett hozzánk.
Láttak egy fehér furgont ebben vagy abban a kereszteződésben.
Bevásárlóközpontokban, benzinkutakon,
de egyik sofőr sem köthető össze egyik gyilkossággal sem.
- 911. Mi a vészhelyzet? - Lelőttek egy hölgyet a parkolónkban.
- Lélegzik? - Nem tudom.
OKT. 4., 14:27, TÚLÉLTE
Caroline Seawell esete a virginiai Spotsylvania megyében,
jelentősen bővítette a nyomozást.
Most már több államra terjedt ki a nyomozás.
Azt feltételezzük,
hogy a tettes vagy tettesek már változtatják a helyüket.
És különböző területeken keresnek célpontokat.
Mi lehet az indíték?
Ezek véletlen célpontoknak tűnnek,
hogy járhatnánk hát előttük,
hogy megpróbáljuk kitalálni, hova mennek legközelebb?
Amíg ki nem derítjük az indítékot, nehéz lesz megoldani ezt az ügyet.
Ezért úgy döntöttünk, hogy bővítjük a munkacsoportot.
Kicsit közelebb.
Lecsapja az orromat?
Interjú April Caroll-lal. Csapó kettő.
Otthon voltam, megcsörrent a telefonom. A felettesem azt kérdezte: „Ülsz?”
Azt mondtam: „Persze. Mi a helyzet?”
Azt felelte: „Be kell vonnom téged is az orvlövész ügyébe.”
A családommal nem sokkal korábban költöztünk Washingtonba.
Először és utoljára volt nő a felettesem, aki szintén anya volt, és azt mondta:
„Biztosan menni fog?
Tudom, hogy gyerekeid vannak, és most költöztetek.”
Mondtam, hogy mér találtam dadust,
és menni fog.
ALKOHOL, DOHÁNY, LŐFEGYVEREK ÉS ROBBANÓANYAGOK HIVATALA
„Vigyél pályára, készen állok.”
OKTÓBER 4.
OKTÓBER 7.
Otthon vagyok, reggelizem, kávézom, készülődöm munkába menni.
Friss hírek: egy 13 éves fiú kritikus állapotban van.
Teljesen felfordult tőle a gyomron, te jó ég!
…orvlövészt keresnek…
Egy gyereket lőttek meg. Egy ártatlan gyereket az iskola mellett.
Gyerekre lőni túlmegy minden határon.
Ez most már nagyon személyes ügy lett.
Ez az ügy nagyon betalált,
három fiam van, és rájöttem, hogy az iskolák nem biztonságosak.
Megeshet ez az én gyerekemmel?
Számomra egyértelművé vált, hogy a tettes
rájött, mekkora félelmet keltett a környéken.
Hogy az emberek rettegtek,
ezért lépett szintet, ezért lőtt ezúttal gyerekre.
Hogy lássa, mi lesz az emberek reakciója.
Iran Brown esete után
sosem látott érzelmi elköteleződéssel és intenzitással folyt a munka.
Az ember ilyenkor nem akar hazamenni, pihenni.
Éjjel-nappal dolgozunk, amíg el nem kapjuk a tettest.
Akinek bármilyen információja van, kérjük hívja a következő számot…
Amint nyilvánosságra hoztunk egy telefonszámot, azonnal…
elözönlöttek bennünket a hívások.
Száz telefonunk volt száz alkalmazottal
az összes ügynökségtől, akik feldolgozásra bevitték az adatokat a rendszerbe.
Én néztem át az információkat,
hogy az addig tudott dolgok alapján eldöntsem,
melyek a legfontosabbak.
Nagyon kellett ügyelnem, nehogy valamit elnézzek.
Nem tudtam, mit keresek.
Igazából nagy szerepe van a megérzésnek.
OKTÓBER 7.
OKTÓBER 8.
Az volt a tapasztalatom, hogy a sorozatgyilkosok
általában eljönnek a sajtótájékoztatóra,
visszatérnek a helyszínre, figyelik a bűnüldöző szervek munkáját.
Ezért visszajátszottuk a sajtótájékoztatón készült felvételt,
hátha látunk bárkit, aki gyanúsan viselkedik.
Tisztában voltunk azzal, hogy a gyilkos akár köztünk is lehet.
Láttunk a felvételen egy ember, aki a sajtótájékoztató után
felment az emelvényre,
és átlapozta a rendőrkapitány által ott hagyott papírokat.
Ezt nagyon furának találtuk.
Akkor ő volt az első számú gyanúsítottunk.
Meg kellett keresnünk ezt az embert.
Másnap épp munkába tartottam.
Álltam egy lámpánál.
Oldalra néztem, és megláttam egy ember, aki nagyon ismerősnek tűnt.
Az agyam gyorsan dolgozott, és eszembe jutott a fotó.
Néztem a fotót, aztán a kocsit,
egyértelműen ő volt az.
Lehet, hogy itt van a tettes.
Tenni kell valamit.
Jó, de mit?
Nem állíthatom csak úgy meg. Túl sok az autó, túl sok az ember.
Követtem egy üzleti komplexumba, ahol leparkolt.
Ha egyedül utánamegyek,
szem elől téveszthetem őt is és az autót is.
Betelefonáltam hát, és kijött a munkacsoport vezetője némi erősítéssel,
és őrizetbe vehettük ezt az embert.
KIHALLGATÓ SZOBA
Lehet, hogy elkaptuk. Lehet, hogy ő az.
És megvan a gyilkos.
Emlékszem arra a kihallgatásról, milyen képet vágott,
amikor rájött, hogy az orvlövészes ügyben gyanúsítjuk.
„Várjunk, mi? Azt hiszik, én voltam? Maguk szerint én tettem? Nem!"
Azt mondta, hogy őt csak lenyűgözte ez az ügy.
Láttam már valóban ártatlan és bűnös emberek reakcióit,
úgyhogy széttártam a karomat: igen, ez az idióta rosszkor volt rossz helyen.
Ellenőriztük az alibiket.
Beszéltünk a nejével,
több dolog miatt percek alatt kiderült, hogy nem ő a mi emberünk.
A fenébe, ha ő lett volna,
akkor elkaptuk, és az emberek újra biztonságban lettek volna.
A rendőrök nem tudják elkapni az orvlövész sorozatgyilkost,
aki rettegésben tartja Washington környékét.
Minden újabb esetnél
összeszorult a szívünk, kudarcként éltük meg, hogy nem tudtuk megállítani.
Szerettük volna már megoldani, de…
Az emberek rettegtek.
Mindent megteszünk.
Az iskolákban nem volt sport.
Nem engedték ki a gyerekeket.
Tíz lövés, nyolc halott. Orvlövész tartja rettegésben Washington környékét.
A legújabb áldozat az 53 éves Kenneth Bridges.
Fogalmunk sem volt, hol lesz legközelebb.
Mintha amikor homok van a kezünkben.
Kifolyik belőle, mert nem tudjuk megfogni, nem tudunk csinálni vele semmit.
OKTÓBER 8.
OKTÓBER 14.
A dolgozóasztalomnál ültem, és nyomokat nézegettem,
amikor a mellettem ülő ügynököt felhívták a mobilján.
Egy másik ügynök Falls Churchben volt egy Home Depot áruházban,
bent a boltban, és lövéseket hallott.
A férjem szabadnapos volt,
és a három fiammal épp egy Home Depot-ba készültek menni.
A pánik fogott el,
amikor meghallottam, hogy „Home Depot, Virginia", és nem tudtam, hol vannak.
Kavargott bennem a pánik, miközben odahajtottam.
Szerencsére felhívtak:
„Itthon vagyunk, jól vagyunk.” „Ez elég, majd telefonálok."
Megérkeztem a helyszínre, és átmentem egy a hatalmas parkolón
a mi műveleti központunk felé.
És megcsörrent a privát telefonom.
Láttam, hogy apám az Los Angelesből.
Felvettem, mondtam: „Szia, minden rendben, de most nem tudok beszélgetni."
„Tudom, mert látom, hogy egy parkolóban vagy egy bűnügyi helyszínen.”
Megint meghalt egy nő, és a rendőrség szerint szinte biztos…
Megijedt attól, hogy ha ő lát a hírekben,
akkor a gyanúsított is lát, és akkor engem is lelőhet.
Ettől teljesen megszédültem.
Emlékszem, zsebre tettem a telefont,
és arra gondoltam, igaza van, mert szabad célpontok vagyunk.
Akárhogy próbáltam, ezt nem tudtam elfelejteni.
Amikor beosztottak erre az ügyre, fogalmam sem volt arról,
hogy mekkora… feszültséggel, szorongással és stresszel
jár ez együtt.
OKTÓBER 14.
OKTÓBER 19.
Szombat este volt.
A feleségemmel együtt vacsoráztunk,
másfél hete először.
Megbeszéltük, mi minden történik a gyerekeinkkel.
Megzavart egy telefonhívás.
Újabb fegyveres támadást történt Ashlandben, Virginia államban.
És volt bizonyíték, ami segíthet megoldani az ügyet.
Mondtam a feleségemnek, hogy be kell mennem dolgozni.
Úgy fogadta, mint egy katona. Nem mondom el, mit mondott, de…
Aki házas, az tudja.
OKT. 19., 19:59
Jeffrey Hopper. Súlyos sérülést szenvedett, de szerencsére túlélte.
A feleségével az I-95-ös úton haladtak, és megálltak vacsorázni.
A felesége hallotta a lövést.
Úgy vélte, egy fás területről jött.
A helyszínelők találtak egy üzenetet,
amelyet egy nejlon húzózáras tasakban egy fára tűztek.
Igen, felolvasom.
„A rendőr úr részére! Szólítson Istennek! Ne adják ki a sajtónak!
Ha fontosabb, hogy ne legyen több halál, mint az, hogy minket elkapjon,
akkor teljesíti a követelésünket, amelyekről nem tárgyalunk.”
Azt kérte, tegyünk tízmillió dollárt egy Bank of America-számlára
egy bankkártyával.
„Próbáltunk kapcsolatba lépni önnel, hogy tárgyaljunk,
de nem kaptunk választ."
Ez hatalmas áttörés volt.
Nézzük vissza, mikor hívhatott bennünket, hátha megtudunk még valamit.
Dericket kereste meg,
aki a sajtóosztályon dolgozott,
és azt mondta Dericknek,
hogy részt vett egy lövöldözésben, rablásban
és gyilkosságban, amely Alabamában történt.
A nyomozók először azt hitték,
hogy ez nem tartozik a jelenlegi ügyhöz.
BALUL ELSÜLT RABLÁS
A támadás onnan messze történt,
körülbelül egy hónappal azelőtt, hogy a montgomeryi ügy kezdődött.
De egy ilyen információt az ember átad egy alabamai FBI-ügynöknek,
aki utána tud járni.
Két ember éppen távozott egy üzletből,
amikor egy ember odament hozzájuk, lelőtte őket,
ellopta az üzlet bevételét, és futva távozott.
De a gyanúsítottnál
egy Shooters magazin volt.
Futás közben elejtette a magazint.
Beszéltünk a nyomozóval a helyszínen gyűjtött bizonyítékról,
és azt mondta, hogy találtak rajta ujjlenyomatot.
Átfuttatták az alabamai azonosító rendszeren,
és nem volt találat.
Ezért az országos adatbázisba is felvittük az ujjlenyomatot, és ott volt találat.
Az ujjlenyomatok a 17 éves Lee Boyd Malvótól származtak.
Ez nagy pillanat, egy igazi felismerés, találtunk valamit.
Karib-szigeteki bevándorlónak tűnt, és volt már őrizetben,
amikor Kanada felől átjött a határon az USA-ba,
akkor vettek tőle ujjlenyomatot.
Megkérdezték Malvót, hogy kivel van, és azt mondta, egy idősebb férfival.
Ez a férfi legális iratokkal rendelkezett, John Allen Muhammadnak hívták.
Részt vettem a fájlok áttekintésében,
hogy minél többet megtudjunk Muhammadról.
John Allen Williams néven szolgált a hadseregben.
A volt felesége távoltartást kért rá,
hogy ne találkozhasson a gyerekeikkel,
mert elrabolta, majd jelentős ideig fogságban tartotta őket.
Attól a pillanattól kezdve határozottan úgy éreztem,
hogy megvannak a tettesek, és el fogjuk kapni őket.
Ez volt
az egyik legjobb pillanat abban a három hétben,
mert úgy gondoltuk, hogy nyomon vagyunk.
Feltúrtuk a virginiai, washingtoni és az elérhető országos adatbázisokat
Muhammad után kutatva.
Leginkább egy járművet kerestünk,
amely John Allen Muhammad nevén volt.
Ez egy New Jersey-ben vásárolt kék Chevy Caprice volt.
Volt egy rendszámunk, volt egy nevünk, vagyis két nevünk,
és elsősorban azon zakatolt az agyunk,
hogy mire jó mindez, ha még nem tudjuk, hol vannak?
És hogy kapjuk el őket a következő gyilkosság előtt!
Lelőttek egy buszsofőrt az Oxen Hillnél.
Félek. Kérem, küldjön valakit! Kérem! A buszon vagyok.
Közel járunk.
OKT. 22., 05:55
De mégsem.
Van még egy áldozat.
Azt hiszem, ez után éreztünk magunkon a legnagyobb nyomást.
„Haladjunk, gyerünk! Érjünk a végére!
Fogjuk a fontos részleteket, és találjuk meg őket!”
OKTÓBER 23.
Szövetségi elfogatóparancsot…
Ékszakai műszakban dolgoztam, és láttam a tévén, amely az irodában állt.
A keresett jármű egy bordó vagy kék, Chevy szedán.
Meglepődtem, hogy egy kék Caprice-t keresünk,
amikor egy csomó nyom vezetett egy fehér furgonhoz.
Készülődtem, hogy elinduljak a csoport irodájából,
amikor a taktikai egység egyik vezető tisztje
megállított, és azt mondta: „Maradj!
Azt hiszem, megtalálták a kocsit."
Az állami rendőrséggel beszélt.
A keresett autót Washington megyében látták egy pihenőben.
Úgy vélték, vannak benne.
De nem tudták biztosan, mert az autó ablaka sötétített.
Elindultam az irodából.
Gyorsan.
Nem akartuk, hogy a sajtó kövessen bennünket,
ezért nem szólt a sziréna.
Úgy beszéltük, hogy mind az állami rendőrséggel találkozunk a pihenőnél.
Reméltem és imádkoztam, hogy ez legyen a megfelelő autó a megfelelő emberekkel.
És hogy találjunk bizonyítékot az autóban,
ami összeköti őket a támadásokkal.
Végre odaértünk a helyszínre.
Beszéltem az állami egységet irányító századossal.
Azt mondta, már megérkezett a kommandós csapat,
hogy bemenjen a fák közé, onnan közelítik meg az autót, mi pedig várjunk.
Mi csak izgatottan várjuk a megerősítést, hogy elkapták őket.
És reméljük, hogy senki sem sérül meg az akció során.
Tizennyolc másodperc.
Sok minden jár a fejünkben.
Sok az adrenalin bennünk.
Aztán felhívnak.
A taktikai csapat
betörte a két ablakot az autó két oldalán.
Mindkét embert kihúzták.
Látom a két gyanúsítottat:
Muhammadot és Malvót.
Szándékosan elkülönítették őket egymástól,
a kocsi két oldalára, így nem tudnak kommunikálni egymással.
Mindenhol üvegszilánkok.
Átkutatták az autót.
És volt egy lyuk a csomagtartóban.
Ha az ember bemászik hátulra, azon keresztül lőni lehet.
És amint lehajtják a hátsó ülést,
meg is látják a puskát.
Szóval… vége volt.
Szóval…
- Mi a véleményük a rendőrkapitányról? - Imádjuk!
Kiléptünk az ajtón,
és az emberek ujjongtak, gyerekek táblákat tartottak.
Mindannyian meglepődtünk,
arra koncentráltunk, mit mondjunk.
Köszönöm. Elnézést, hogy várniuk kellett.
Ez volt az, amikor a sajtónak nem volt sok kérdése.
Örömmel hallgatták azt, amit mondtunk.
Október 3-án, Prem Kumar Walekar Montgomery megyében.
Október 3-án Sarah Ramos Montgomery megyében.
Elkezdte névvel felsorolni az összes áldozatot,
nekem potyogtak a könnyeim,
végre kijött rajtam a megkönnyebbülés és a kimerültség.
Imádkozunk a merényletek áldozataiért, gondolatban velük vagyunk. Köszönöm.
A gyerekeim nézték a sajtótájékoztatót, hol a tévét nézték, hol engem,
hol a tévét, hol engem, és azt mondták: „De hát, anya, elkaptátok! Miért sírsz?"
És azt mondták: „Végre megint kimehetünk szünetben!”
Föl-le ugráltak, pacsiztak,
aztán abbahagyták, rám néztek: „Ugye?"
És azt mondtam: „Igen, most már kimehettek."
Az öröm és az összes érzelem kijött belőlem.
JOHN ALLEN MUHAMMAD ÉS LEE BOYD MALVO 17 EMBERT ÖLT MEG,
ÉS 10 MÁSIKAT MEGSEBESÍTETT
A 17 ÉVES LEE BOYD MALVÓT ÉLETFOGYTIGLANRA ÍTÉLTÉK
FELTÉTELES SZABADLÁBRA HELYEZÉS ESÉLYE NÉLKÜL
JOHN ALLEN MUHAMMADOT EMBERÖLÉS BŰNTETTÉÉRT ÍTÉLTÉK EL
2009-BEN KIVÉGEZTÉK
A feliratot fordította: Dudik Annamária Éva