Dávejte pozor na své končetiny a větve.
Tahle bude asi vaše.
Díky.
Vítejte ve Městě živlů.
Připravte si ke kontrole své cestovní doklady.
PRVNÍ VLNA ŽIVLŮ
DRUHÁ VLNA ŽIVLŮ
TŘETÍ VLNA ŽIVLŮ
Další.
Jména?
Prima. A jak se to píše?
Co třeba Ohoř a Vatra?
Vítejte ve Městě živlů.
Škvarky. Špalkové škvarky.
Pěkně mrzutej...
Bacha, ohniváci!
Voda.
K PRONÁJMU
Suchý listí.
NA PRODEJ
Jsem v pořádku!
Vítej v novém životě, Jiskřičko.
MEZI ŽIVLY
Modroheň symboliziruje naše tradice
a dává nám síla zaplát.
Umím takhle plát?
Raz, dva!
RODINNÝ KRB
Tenhle krámek je sen naší rodiny.
A jednou bude tvůj.
- Vítejte. - Vítejte.
Vše zde být autentické.
Tak to musím zkusit uhlíky.
Uhlíky, jedenkrát.
Hodná dcerka.
Jednou tady budu šéfová.
Až nám povyrosteš.
Zásilka!
Dvě blízátka, prosím.
Obsloužím je, Ášfá.
Hej!
Voda. Na ty dva bacha.
Jujky.
Jujky?
Co pokapete, to zaplatíte!
Tys jim to nandala!
Tady se rozpustilosti netrpí!
Jo!
Už může být krámek můj?
Až budeš připravená.
- Pravda je... - Vůbec ho nemiluje.
Vůbec tě nemiluju.
Já to věděla.
Ášfá, zákazník.
Co kdybys to vyřídila?
Můžu?
Jak vám posloužím?
Tohle a...
Prskavky jsou jedna plus jedna zdarma?
- Tak tak. - Prima!
Vezmu si tu zdarma.
To ne.
Nejdřív si musíte jednu koupit.
Ale já chci jen tu zdarma.
Pardon, ale tak to nefunguje.
Ale copak není zákazník váš pán?
Jo, ale ne teď.
Ne.
Dejte mi tu zdarma!
Tak to nefunguje!
Všechno nejlepší.
Co se stalo? Vzplály ti emoce?
Ani nevím. Byl drzý a tlačil. A já jsem...
Jen klid.
Někdy je to se zákazníky těžké.
Dýchej.
A zkus je chápat.
Až se naučíš to vzplanutí vášní krotit,
tak ti celý náš krámek přenechám.
O několik let později
Jsou moc drahý. A nejsou z Ohňový země.
- Víc křupaly... - Dýchej.
- ...a byly s omáčkou. - Zkus ji chápat.
Dýchej. Zkus ji chápat.
Dýchej. Zkus ji chápat!
Pardon. Omlouvám se.
Rozžhavila se do fialova. To jsem ještě nikdy u nikoho neviděla.
Všem se omlouvám.
Omluvte mou dceru.
Je zapálená pro věc, ale někdy až moc.
Pěkný klobouček.
Uhlíky vám dám nové. A na účet podniku.
Dobře.
Promiň, Ášfá.
Ani nevím, proč mě tak dopálila.
Asi máš nervy, protože máme zítra ten výprodej.
Všichni trochu vřeme.
Asi jo.
I když některý naše zákazníky bych nejradši...
Já vím. Dělej, co jsme se učili.
Všechno ostatní ti jde.
Pravda. To zvládnu.
A ty si odpočiň.
A je to.
Jsi v pohodě?
Jen unavený.
Udělám to.
Ohoři, ten kašel je peklo!
Skoro takový, jako když vaříš!
A kdy ukončíš Jiskřino utrpení a půjdeš do penze?
Kdy dáš její jméno na vývěsní štít?
Krám převezme ve správný čas.
Což mi připomíná,
že teď je správný čas, abyste si něco koupili
a nepekli se tu jako brambory.
Tý to pálí!
Ale bude to už brzo.
Jen v rychlosti rozvážek mě asi nikdy netrumfne.
Myslíš, že netrumfnu tvůj rekord?
Protože já, milý Chrchlo,
jsem rychlá jak lesní požár.
Dám ti kouř.
VĚŠTĚNÍ Z DÝMU NAJDĚTE LÁSKU
Než zjistím, zda jste si souzeni,
tak vás pokapu,
abych vyvolala lásku z vašich niter.
A pak posoudím dým.
Jiskro, vždyť tady věštím.
Promiň, beru si pár věcí. Trhám tátův rekord.
Máme se vzít?
Je to láska.
Na kterou naše Jiskra z vysoka peče.
No bezva. A je to tu zase.
Jo. Fakt nic.
Čeká tě smutná budoucnost bez lásky.
Jiskro, ber to vážně.
Co poslední přání mojí maminky?
Jedno mi slib.
Vezmi si ohniváka.
To počká, mami. Musím jít.
- To si nechte na svatbu. - Hej.
Čus, Jiskro!
Čus, Hrudko. Nemůžu, spěchám.
A ať tě tady nenačapá můj táta.
Proč? Copak, nelíbí se mu moje zahrádka?
Blíží se Jarní výkvět
a ty mi musíš dělat garde. Číhej na tohle.
Už dospívám.
A voním jak bůh.
Má královno.
Promiň, Hrudko, živly nemícháme.
Safra. Musím jet.
Pojď na ten festival.
Z týhle čtvrti jsi nevytáhla paty.
Mám tu všechno, co potřebuju.
A navíc město není pro ohniváky stavěný.
Musela bych být padlá na budku, abych vylezla na ten most.
Padlá na budku?
Nebo milá na Hrudku?
Musím jet.
ŠPALKOVÉ ŠKVARKY
Zásilka.
PODPALOVAČ
Musím jet. Trhám tátův rekord.
Uhni!
OTEVŘENO
Rekord trhla, tátu svrhla...
Běž na kutě. Já zavřu krám.
Musím nás připravit na výprodej.
Tati, já to udělám. Odpočiň si.
Jak?
Učil mě ten nejlepší.
Jsem starý. Nemůžu pracovat věčně.
Teď jsi trhla můj rekord, takže zbývá už jen jediné.
Zítra si přispím,
a ty povedeš ten výprodej.
Opravdu? Fakt sama?
Když to zvládneš bez vzplanutí vášní,
budu si jistý, že můžeš převzít krám.
Rozumím, Ášfá.
Všechno zvládnu, slibuju. Uvidíš.
Hodná dcerka.
Jo!
Modrohni, prosím, ať mi to vyjde.
- Dobré jitro! - Dobré!
A nádech.
VÝPRODEJ
A hezky v klidu.
Dobré jitro. Vítejte v Rodinném krbu.
Všechny jsou stejné. Vemte si tu vrchní.
Dík za nákup.
Vezmu si všechny ty nálepky.
- Je tohle křehké? - Moment.
Nejdřív to musíte zaplatit.
Můžu zboží vrátit?
Nemáte větší?
Dýchej.
Táta to rozbil.
Zkus je chápat.
Můžu si ji vyzkoušet?
Hned budu zpátky.
Ne.
Vzplály mi emoce. Zrovna dnes.
Co je to se mnou?
Kdo to...?
Jaká šťastná rodinka.
To je tvůj táta?
Táty já rád.
A máš narozky.
Co jsi zač? A co tady děláš?
Nevím.
Hledal jsem průsak na druhé straně řeky a pak mě to vcuclo.
Tohle je zlý. Nechci přijít o práci.
Zase mě nechají plavat.
Teda!
To potrubí mě rozhodilo z formy.
To je lepší.
Radši odtud zmiz.
Musím to tu uklidit, než to táta uvidí.
To nepůjde.
Budu vám muset vypsat pokutu.
- Pokutu? - Jo.
Jsem městský inspektor a tohle potrubí neodpovídá předpisům.
Já vcucla do našeho potrubí inspektora?
Já vím. Ironie, že?
Přestaň do toho mlátit.
- Musím se ujistit, že drží. - Všechno tu drží.
Vím to. Přestavoval to tady můj táta.
Co? Tvůj táta?
Jo, holýma rukama. Každičkou cihlu.
Když to tu našel, byla to ruina.
To všechno postavil sám?
Bez povolení?
Ale to já musím ohlásit.
Nejdřív mě to vcucne do potrubí,
a teď musím psát udání, aby vám zavřeli krám.
Bože. To je na mě moc.
Zavřeli nám krám?
Vím, je to hrůza.
Ne, nás nemůžeš zavřít, prosím.
Dneska mám velký den. Máme výprodej.
Uklidni se. Pro mě je to stejně těžké jako pro tebe.
- Nikam nechoď. - Promiň.
Musím to odnést na magistrát, než mi skončí směna.
Safra.
Hned se vrať.
Příští stanice Město živlů.
Pardon.
Co to...
Příští stanice Magistrát.
Nesahat!
Pardon.
Stůj!
Stůj.
Moje nová bunda.
MAGISTRÁT
Můj čili olej!
A stát, hochu.
Přes tohle se nedostaneš.
A teď mi naval to hlášení.
A jéje, odpusť.
Teď budeš velice zklamaná.
Ne.
Promiň.
Prosím.
Ne.
Ty to nechápeš.
Ten krám je tátův sen.
Jestli ho kvůli mně zavřou,
bude to rána.
Nikdy mi ho nesvěří.
Proč jsi to neřekla dřív?
Ty bys to hlášení roztrhal?
Jo, ale právě jsem ho odeslal
ke zpracování.
Ale můžu tě tam vzít, abys to vysvětlila.
Čau, Drne.
Jak se daří?
Žiju svůj sen.
Víš, jak jsem ti právě poslal to hlášení z Ohňova?
Zrovna ho odesílám paní Mračné.
A pak jdu na postřik proti plísním.
Ne.
Řekni mu o svým tátovi a že ho to raní.
Ne. To je osobní.
Mě to obměkčilo.
Jeho by mohlo taky.
- Její táta bude... - Ne.
...zklamaný.
Drž pec.
Možná dokonce zostuzený.
Co to tropíš?
Ale nejhorší bude,
když nebude moct jít do penze. A všechno to bude její vina.
Přestaň mluvit!
Asi dnes půjdu domů o něco dřív.
Ne.
Obchod vám zavřou do týdne.
Příjemný den.
Promiň.
CHYSTAJÍ SE VÁM ZAVŘÍT KRÁM?
ZAVŘENO
Co?
Jako už?
Haló?
To ne.
Tati, co se tu stalo?
Ještě že se nikdo nezranil. Máme po výprodeji.
- To udělal on? - Kdo?
Ten vodák, za kterýms běžela.
Je to tak.
Prorazil k nám z potrubí. Ani nevím proč.
Naštěstí jsem to zatavila. Nakonec jsem ho nechytila.
Voda, pořád se nás snaží uhasit.
Byl to vodní živel, tati, ne jen voda.
To máš fuk. A proč je v tom potrubí voda?
Úřady ji vypnuly už před léty. Neměla by tu téct voda.
Tati!
Ohoři.
Tohle zvládneme.
Jako kdysi.
Kdysi?
Z Ohňové země jsme neodjeli pro nic za nic.
Jiskro, jak my to tam milovali.
Skoro všichni měli Modroheň,
a ten nás pojil dohromady.
K našim tradicím, k naší rodině.
Tuze jsme dřeli,
ale tvůj otec nám začal budovat společný život.
Vydali jsme se ze všeho.
Ale pak přišla katastrofa.
O všechno jsme přišli.
Tvůj táta pochopil, že se musíme všeho vzdát.
Domova. Jen tak jsme mohli začít lepší život.
To bylo naposledy, co tvůj otec viděl svoji rodinu.
Proto jsme odjeli sem.
Vybudovat tohle.
Ášfá, slibuju, že se našemu krámku ani Modrohni už nic nestane.
Hodná dcerka.
Hoří!
Promiň.
Jsi jak roštěnka.
Co prosím?
Ne, jako že jsi žhavá.
Ne, tak jsem to nemyslel.
- Už jsi skončil? - Ano, prosím.
Čekám tu na tvou šéfovou.
Takže se rozpusť a plav někam jinam.
Bouře tu dnes nebude.
Je blázen do vichrbólu
a Velevětry hrají finále.
Tú tú.
No nic. Přišel jsem jen proto,
že jsem si tu včera zapomněl lupeny.
Lupeny? Máš jich víc?
Kde je?
Nahoře, na fičuně.
Tak co je?
Tak jo. Jdeme zrušit ohlášku.
Tú Tú džus!
Kupte si Tú Tú džus.
Budeš skvělá. Za mnou.
- S dovolením. - Jimmy, jak je?
- Pardon. - Wendy.
Pardon, prochází ohnivá holka.
Dejte prdu!
Ahoj, Bouře, jak se vede?
Vidíš to skóre? Jak asi myslíš?
Máte snad větry nebo co?
Takže, Bouře.
Já jsem Jiskra Lumenová. Máme rodinný krámek.
Vlhoš o nás včera napsal hlášení...
Co to mělo jako bejt?
Lumenovi? Jo, 30 porušení předpisů.
30?
Každopádně jsem si říkala, že bychom to mohly nějak urovnat.
Rozhodčí! Máš oči na zátylku nebo co?
- Ach ne. - Jo, škoda.
Takže co těch 30 prohřešků?
Dej pokoj! Teď sleduju zápas, zápalko.
Zápalko?
A pokoj teda nedám.
Protože tady jde o můj život. Ne o ňákou hru.
Ňákou hru? Tohle je finále.
Takže mě vůbec nezajímaj stesky
o nějakým obchůdku.
Ale ten obchůdek je mnohem důležitější
než banda přeplacenejch megaprdů, co si pohazujou balónem.
Opovaž se
říct „megaprdů“ ještě jednou.
Megaprdů.
To ne!
Lutz!
Chudáček. Lutz je úplně mimo, protože má nemocnou mámu.
To není hezké. Dělá, co může.
Ať žije Lutz.
Lutzi!
Ať žije Lutz!
Máme tě rádi, Lutzi!
Ať žije Lutz! A všichni!
Ať žije Lutz!
- Jo! - Jo! Výborně, Lutzi!
Jo, Lutzi!
To bylo boží, Lutzi!
Jo!
To byl comeback.
Hádej, kdo vykoupil suvenýry?
Uznávám, že to bylo fakt super.
Aspoň chápeš, proč jsem se tak rozbouřila.
Jako malá buřinka jsem sem chodila s tátou.
Každý vítězství pro mě moc znamená.
A já jsem zápalka, která má po tátovi převzít krám.
Rozhodně ho nechci zklamat a taky chci vyhrát.
Musím zabránit, aby na Ohňov tekla voda.
- Voda? Na Ohňově? - Jo.
Tam jsme vodu vypli už před lety.
Na to hlášení kašli,
ale i tak budeme muset ten krám prolézt a zjistit, odkud to teče.
To ne!
Pro tátu je ten krámek celý jeho život.
Vsadím se, že to souvisí s tím průsakem.
Po celém městě hledáme průsak vody.
Proto jsem byl v tom kanálu.
Počkat, už vím, kde mě to vcuclo do Jiskřina krámku.
S Jiskrou bych mohl zjistit, kde je zdroj toho průsaku.
A dál?
A pak zavoláme městské služby, aby to opravily.
Jo. A krámek mýho táty by z toho byl venku.
Ještě že jste tak roztomilej pár.
My ale nejsme...
Máte čas do pátku.
Když najdete ten průsak a stihneme ho opravit,
tak tu pokutu promineme.
Když ne, tak tvůj táta zavře krám.
Vyhráli!
Díky.
- Prosím, sundej si to. - Ale já ti koupil čapku.
No tak nic.
Hlavně ať tě nevidí, jo? Bylo by čoromoro.
Teď je voda nahoře.
Je ve zdech.
Já to nechápu. Jednu trubku opravím a začne týct druhá.
Voda!
Jak to, že je to horší?
Té vody je víc a tlak ji nahání do všech trubek.
Musíme najít ten zdroj.
Jak ses k nám vůbec dostal?
Kontroloval jsem v kanálech utěsnění vrat
a narazil na vodu, která tam neměla být.
Rez. A olej z motoru?
Pak se ozvalo zašumění.
A mě to vcuclo do systému filtrace.
Pomoc!
A pak jsem uslyšel jakože výbuch.
A tak jsem skončil u vás.
A safra! Mý vzplanutí emocí.
Takže hledáme vodu někde ve starém kanálu?
Ty kanály jsou všude.
Právě proto nemůžeme ten průsak najít.
Na střechu.
Teď si radši odstup.
No ty vláho!
Naskoč.
Koukej, tamhle mě to vcuclo.
Další voda. Leť tamhle.
A jedno máš tady.
Nás si nevšímejte.
Máme tady sklizeň.
A co děláš v tom krámku? Jestli se teda smím ptát.
Můj táta chce do penze a já ho mám převzít.
Jednou.
Až budu připravená.
Je hezké, že víš, co budeš dělat.
Když mi umřel táta, začalo mi být všechno jedno.
A od tý doby pořád střídám práce.
V plamenné řeči máme výraz.
Tyšók.
Znamená to: „Hřej se u ohně, dokud hoří, protože jednou zhasne.“
Týšok.
Jo, tak nějak.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Opravdu?
Ta budova tamhle,
to je stanice Botanická zahrada.
Když jsem byla malá, táta mě tam vzal, protože tam měli vivisterii.
Tu jsem vždycky chtěla vidět.
Je to jediná rostlina schopná růst v jakémkoli prostředí.
VYKVETLA! VIVISTERIE
I mezi ohni.
Moc jsem se tam těšila.
Ale řekli nám, že oheň je nebezpečný,
a nepustili nás tam.
Vraťte se do Ohňový země.
Můj táta se urazil...
- Dopalujte se někde jinde! - Pakujte se!
...a byla mu hanba.
Pak budovu zaplavila voda.
Takže jsem tu vivisterii nikdy neviděla.
Musela jsi mít velký strach.
Měla.
Jak to děláš?
- Co jako? - To pochopení.
Dokázal jsi strhnout celý stadion.
To já se zákazníky vůbec neumím.
Vždycky mi vzplanou emoce.
Asi jen říkám, co cítím.
Emoce nejsou na škodu.
Když ovládnou emoce mě,
většinou mi jen naznačují něco, co zatím nechci slyšet.
To je nesmysl.
Možná.
Tamhle.
Přistaň tamhle.
To se mi nezdá.
Olej z motoru.
Jo, jsme u zdroje.
Proč tu není voda?
Protože jsou ta vrata rozbitá.
Tahle komora zachycuje přetoky z hlavních tahů a...
Vem nohy na ramena!
Pomoc!
Chyť se!
Ohňov.
Chytej!
Jiskro, házej další!
Vydrží to?
Jo. Prozatím určitě.
A já zavolám městské služby, aby to tu do pátku vyspravily.
Co je?
Máš tu trochu písku.
Co, kde? Tady?
Tam uvnitř.
Dík.
Dej mi vědět, až bude hotovo.
Do pátku to bude opravené.
Tak jo. Měj se.
Počkej.
Nemáš zítra náhodou čas?
Jít na rande s vodákem?
S vodákem? Můj táta tě odpaří zaživa.
Nemusí o tom vědět. Můžem se sejít ve městě.
Ve vší slušnosti.
Možná jen menší sklizeň?
Promiň, ale ani náhodou.
Zasmála ses. Já to viděl.
Zítra. Budu před Alkalickým divadlem. Ve tři!
Zase vám kape ze stropu.
Už zase?
Nebojte. Brzy to přestane.
Já to cítím.
A protože je všechno v cajku, vrhnu se na rozvážky.
Že já z té Jiskry něco cítím?
Čus, Jiskro.
Hrudko.
Raší mi další.
Má královno.
Promiň. Musím jít.
PŘÍLIV A PŘEDSUDEK
Kdo je ten kluk?
Jak to děláš?
To ty minerály. Podívej.
Boží.
Sleduj tohle!
Ještě jednu?
Ne!
Zase sem teče.
Jiskra Lumenová?
Zásilka pro Jiskru Lumenovou.
Květiny pro Jiskru?
Promiňte. Jsou vážně překrásné.
Hned si je odnesu.
Co ty tady děláš?
Mám špatnou zprávu. Pytle s pískem nevydržely.
Očividně.
A mám i horší zprávu.
Zapomněl jsem, že s dělníky městských služeb nemám nejlepší vztahy.
Vysypal jsi tři tuny cementu.
A mně vytuhla půlka chlapů.
Bohužel s nimi není žádná hlína,
takže nám nepomůžou.
Bouře nám dala čas do zítřka.
Potřebujem víc pytlů s pískem.
Ale to nefungovalo.
Nemůžeme nedělat nic.
Jiskro, zatavilas tu díru?
- To jsi zase ty? - Kdo? Já?
To tys to všechno začal?
Ne, tati. To je někdo jiný.
Není voda jako voda.
Ty jsi městský inspektor?
Že ne?
Ne! Já nejsem inspektor.
Ale jsi inspektor.
Co sem strkáš nos? To kvůli tomu potrubí?
Ne. Vůbec tu není kvůli tý vodě.
Je to úplně jinej inspektor.
Že jo?
Jo.
Jsem inspektor potravin.
Přišel jsem vám zkontrolovat jídlo.
Myslím, že lže, jak když stiskne.
- Tiskne. - To je fuk.
Jídlo je nahoře. Pojď.
Inspektor potravin?
Zpanikařil jsem.
Fakt kontroluješ potraviny?
No podle všeho jo.
Tak zkontroluj tohle.
Tati.
Jo, zdají se v pořádku.
Ne. Musíš je ochutnat.
Vidíš? Chutná mu.
Zkus tyhle. Z Ohňové země.
Tati, ty moc pálí.
To je v poho, pálivé miluju.
Hej! Nezmáčej to tu.
Tak co, prošli jsme?
Na jedničku.
A když to přestane pálit, tak je to moc dobré.
Dovolíte?
Stačí to jen trochu naředit.
Tak naředit?
Jakože vodou?
Kde mám foťák?
Nás nikdo ředit nebude. Vypadni!
Dobrá, pane, už běžte.
Tati, jen klid. Vyřídím to.
Poslyš, sejdeme se na pláži a naplníme další pytle.
Musíme vymyslet, jak spravit ta vrata.
Tak voda nás chce ředit?
Takže ode dneška sem voda nesmí.
A má flus.
Šlus.
Šlus!
Ášfá, jenom klid.
Všechno bude zase dobré.
Myslím, že takhle to nepůjde.
Ne když budeš ten pytel držet blbě.
Možná to tvůj táta pochopí.
Myslím to vážně.
Vím, jak je to obtížné.
S mým tátou jsme byli jako olej a voda.
Nikdy se to nezlepšilo.
Ale vy si rozumíte.
Možná bys mu to měla říct.
Jo, jasan. A co jako?
Že mu zavřou krám a zničí jeho sen?
Myslím, že to vořu.
Můj Ášfá chtěl do penze už dávno, ale nechce mi krám předat.
Nemáš tušení, jak strašně dřeli.
A co si museli vytrpět.
A že museli opustit rodinu.
Dá se taková oběť vůbec splatit?
Tíží mě to jako balvan.
Co to říkám?
Jsem špatná dcera.
Ale ne. Děláš, co můžeš.
Vypadám děsně.
Ne. Myslím, že jsi ještě krásnější.
Možná se mi mý emoce opravdu snaží něco říct.
Hele, co tvůj žár udělal s tím pískem.
To je sklo.
Vypadá to jako květ vivisterie.
Už vím, jak ta vrata zacpat.
Jo.
Ty zas brečíš?
Jo.
Ještě nikdy mě nepraštila do očí taková krása.
Vydržely!
Vezmu sem Bouři hned po práci.
A dám ti vědět, jakmile se něco dozvím.
Myslíš, že jí to bude takhle stačit?
Upřímně, těžko říct. Může to brát tak i tak.
Tady. Vzal jsem to s sebou.
Je to něco.
Ášfá, jsi v pořádku?
Jo. Ale té práce.
Já to udělám.
Ty si odpočiň. To je rozkaz.
Ano, madam.
Jiskro, cítím, že ses změnila.
Jsi šťastnější, milejší na zákazníky
i toho inspektora.
Krámek je pro tebe důležitý.
Vím, že ti můžu věřit.
Mám kliku, že tě mám.
Láska?
Jiskro, jsi tady. Všechno v pořádku?
Prosím, řekni, že máš od Bouře dobrý zprávy.
Začínám mít fakt starost o tátu.
Tohle musí dobře dopadnout.
Ještě se mi neozvala, ale do večera prý zavolá.
Představ si, že se tu zastavili naši na véču.
Co jít nahoru a počkat na ten telefonát společně?
S tvou rodinou?
Tak jo. Zajdu na chviličku.
Tady ty bydlíš?
Byt patří mámě.
No ty vláho!
Bohužel smím do domu pustit pouze jeho obyvatele a hosty.
Dobře. To chápu.
Ve své práci jste překvapivě dobrý.
Vy jste na svůj věk překvapivě rychlá.
To byste se divil.
Jiskro! Konečně se poznáváme.
Obejmout, nebo zamávat...?
Nerada bych tě uhasila.
Pozdravit stačí.
To těžko. Vlhoš o tobě básní od chvíle, kdy jste se potkali.
- Je z tebe paf! - Mami.
Ale jdi ty. Jsem tvá matka. Poznám, když se ti zapalují lýtka.
Jen jsem netušila, že je to vážně ohněm.
Pojď. Představím ti zbytek rodiny.
Představ si, co dnes udělala tvoje neteřinka.
Usmála se.
Opravdu?
Jo.
Čau, vespolek. Tohle je Jiskra.
Ahoj!
To je můj brácha Alan a jeho žena Eddy.
Ahoj.
A máme dvě děti. Čvachtají se někde kolem.
Marco! Polo!
Co je?
Čau, strejdo Vlhoši.
Umřeš, když spadneš do vody?
- Marco! - Děti.
Omluv nás.
A to je moje sourozenče Jezírko
a její přítelkyně Ghibli.
Studují na Střední škole živelných umění.
Jo. Jdu v máminých stopách.
Nesmysl. Jsem jen architektka.
Pravý umělec je můj bratr Harold.
Já jen maluji vodovými barvami.
I když pro nás jsou to prostě „barvy“.
Neposlouchej ho. Je to veliký malíř.
Jedno z jeho děl si právě koupilo Městské muzeum do stálé sbírky.
Páni, to je super.
To já umím tak akorát: „Úklid u regálu čtyři.“
Je přehnaně skromná.
Jiskra kreativitou hoří.
V životě jsem nic takového neviděl.
A já musím pochválit, že mluvíš úplně bez přízvuku.
Jo, jeden by nevěřil,
že je to možný, když jsem se tady narodila.
Hele, Jiskro,
už ti náš Vlhoš prozradil, že ho k smrti děsí houby?
Ne.
Mám trauma z dětství.
Dodnes nemůžu mýt nádobí houbou.
Vězel jsem v ní tři hodiny.
Alane! Ten byl nový.
Promiň. Mám nějaký vodnatý prsty.
Já to spravím.
Pardon.
To bylo úžasné!
Umím tavit sklo.
To říkáš jen tak?
Každá budova v našem městě je ze skla.
S takovým nadáním musíš něco dělat.
Vidíš, já ti říkal, že to je něco.
Bublinápad.
Co si po večeři zahrát Hračky Plačky?
Jo.
Snažíte se rozplakat?
Přesně naopak.
Máš minutu. Mluv!
1979. Listopad. Byla jsi...
Tehdy jsem nestihla dát sbohem babičce.
Jsi dobrý.
Tak jo. Jiskro, Vlhoši, teď vy.
Jo, akorát že to je nefér, protože já nikdy nebrečela.
Máš nulovou šanci.
To zní jako výzva.
Připravit. Mluv!
Motýlek, stěrače,
motýlek vejpůl.
Dobrá.
Stařec na smrtelné posteli vzpomíná na léto, kdy se zamiloval.
Ona byla vyšší liga a on mladý a měl strach.
Nechal ji plavat a doufal, že přijde jiná.
Ale nepřišla.
Dochází mu čas.
Jiskro,
když jsem tě potkal, byl jsem na dně.
Ale to světlo,
co z tebe září, mě probralo k životu.
A já vím jen to, že ho chci vídat.
Vídat tebe.
Být s tebou.
Haló? Bouře, ahoj.
Sklo? Vy jste to zacpali sklem?
Momentík.
Tvrzeným sklem. Tvrdým jak skála, to beru.
Tu pokutu tímto ruším.
- Vyšlo to? - Jo!
Bezva!
Díky, paní Vlnová.
Bylo to...
Vážně prima.
Ano, bylo.
A s tím nadáním jsem to myslela vážně.
Mám známou, která řídí nejlepší sklárnu na světě.
Během večeře jsem se vytratila,
brnkla jí a řekla jí o tobě.
Zrovna hledají stážistku.
Mohla by to být velká příležitost.
Vážně?
Je to kus za městem, ale možná vynikající start.
Čeká tě velká budoucnost.
Vida mě! Mám originál od Jiskry.
Počkej, doprovodím tě.
Obávám se, že nakonec budete muset
počkat tady, madam.
A já se obávám,
že hodím šavli.
Jiskro.
Počkej. Co se děje?
Nemůžu uvěřit, že mi nabídla práci.
Já vím! To je super.
Fakt super, Vlhoši.
Můžu se odstěhovat a vyrábět sklo. Dělat si, co chci.
- Já tě nechápu. - Jedu domů.
Fajn, tak pojedu s tebou.
Má vodáka?
Máma se jen snažila pomoct.
Netuší, jak moc se těšíš, až převezmeš krám.
- Co je to s tebou? - Nic!
Protože se ženeme rychlostí tisíc...
Bus!
Vůbec mě neznáš, Vlhoši. Jasný?
Takže nedělej, že znáš.
O co teda jde?
O nic.
O všechno. Já nevím.
Myslím, že vlastně ten krám převzít nechci. Chápeš?
To se mi snaží říct ty moje planoucí emoce.
Jsem v pasti.
Víš, co je šílený?
Od malička se modlím k Modrohni,
abych mohla jít v tátových stopách,
protože ten krámek je jeho sen.
Ale nikdy jsem nepřemýšlela,
co bych ráda já.
Asi proto, že jsem věděla, že na tom nesejde.
Protože jedinej způsob jak splatit takovou oběť,
je obětovat se taky.
Jiskro!
Ani hnout.
A safra! Mamka.
Mami, to nic. Je to jen kámoš.
Ticho!
Cítím tě na sto honů. A jak páchneš!
O čem to mluvíš?
Ty víš moc dobře, o čem to mluvím.
Ty ze mě cítíš lásku?
Jestli na to přijde tvůj otec...
Oheň a voda se nesnesou.
Uvidíte. Pojďte se mnou.
Pokapu vás, abych vyvolala lásku z vašich niter.
A teď musíte zapálit tyhle tyčky a já posoudím dým.
Vidíš, Jiskro? S ním být nemůžeš.
A co zkusit...
Co to zas tropíš?
Vatro?
Kdo to tam je?
To je táta. Musíš zmizet.
Počkat, jsme si souzeni?
Co se tu děje? Vzbudím se, a nahoře nikdo není.
To jsem jen já.
Kontrolovala jsem zámky.
A máma sešla dolů a...
A pak jsme koukaly na tyhle dveře.
Protože o nich moc nemluvíme.
Co to povídáš?
Když už jste vzhůru...
Chtěl jsem vám to říct až zítra, ale řeknu vám to teď.
Za dva dny jdu do penze.
Ach, Ohoři.
Za dva dny?
Jo. Uspořádáme velkou oslavu.
Znovu otevřeme.
A já řeknu celému světu, že moje dcera přebírá krám.
A mám pro tebe dárek.
Už delší dobu ho schovávám,
ale teď už vím, že je na něj čas.
Ale než ti ho dám,
chci, abys věděla, co pro mě znamená.
Když jsme opouštěli Ohňovou zemi,
složil jsem svému otci Bà Ksô.
Velkou poklonu.
To je projev nejvyšší úcty.
Ale můj otec
ji neopětoval.
Nedal mi své požehnání.
Řekl, že když opustíme Ohňovou zemi,
přestaneme být těmi, kterými jsme.
Oni to tu nikdy neviděli.
Nevědí, že jsme i tady zůstali ohniváky.
A to mě dodneška tíží.
Jiskro, chci, abys věděla,
že ty máš mé požehnání pokaždé, když sem vkročíš.
A tak jsem ti nechal vyrobit tohle.
JISKERNÝ KRB
Páni, Ášfá.
Bude to mít šmrc a šajn!
Všichni to uvidí.
„Jiskrný krb.“
Odhalíme ho při otvíračce.
Pojď, Ohoři. Musíš si odpočinout.
Jiskro, tak co? Říkala tvoje máma, že si jsme souzeni?
Neříkala.
Na, mám pro tebe dárek.
To jsi jela až sem, abys mi ho dala?
Počkat, proč mi dáváš dar?
Ale ne.
Ne.
Počkej, chci ti něco ukázat.
Dej mi dvě sekundy.
Seženem ti holinky.
ZAVŘENO
Vlhoši, co tady děláme?
Jen počkej.
Proč se ty ploty vyrábí?
Kdo ví?
Vida, má oblíbená zápalka.
Čau, Bouře. Copak se to tu děje?
Vím, že to chceš ukončit,
ale ten zatopený tunel vede do botanické zahrady.
No a?
Ještě chceš vidět tu vivisterii?
Bouře?
Mám vlézt do tý bubliny?
Vzduch vydrží...
Asi na dvacet minut.
Říkali, že tam nesmíš.
Proč by ti někdo měl říkat, co smíš a co nesmíš?
Vivisterie.
- Au. - Dochází ti vzduch.
Už tam budem. Dýchej zvolna a klidně.
Omlouvám se. Neměl jsem tě...
Děláš si srandu?
To bylo úžasný! Konečně jsem viděla vivisterii!
Bylo to inspirativní.
Ty jsi inspirativní.
Ne. Vlhoši, nemůžem se dotknout.
Možná můžem.
Ne.
A nemůžem to zkusit?
A proč?
Ať vidíme, co se stane.
Když to skončí katastrofou, poznáme, že k sobě nepatříme.
Jenže ono to katastrofou skončit může.
Já bych tě mohla odpařit. A ty mě uhasit a pak...
Začnem zvolna.
Já mám kliku.
Mám kliku, že tě mám.
Už musím jít.
Co, proč?
Kam chceš jít?
Zpátky do svýho života v obchodě, kam patřím.
Zítra ho přebírám.
Počkej.
Vždyť to nechceš. Sama jsi to říkala.
Na tom, co chci, nesejde.
Ovšemže sejde.
Poslyš.
Teď máš příležitost dělat si se životem, co chceš.
„Co chci?“
Jo, to možná platí v tý tvojí bohatý rodině,
kde můžeš jít za svými sny,
ale já takovej luxus nemám.
Proč ne? Řekni svýmu tátovi, co cítíš.
Tohle je důležité. Možná to pochopí.
Jo.
Vtipný.
A já si celou tu dobu myslel, jak jsi silná.
Akorát že ty máš spíš strach.
Opovaž se mě soudit.
Vůbec nevíš, jaký to je,
mít rodiče, který se kvůli tobě všeho vzdali.
Já jsem oheň, Vlhoši.
A nikdy nic jinýho nebudu.
Jsem to, co jsem, jako moje rodina.
Takhle žijeme.
Nemůžu to všechno hodit za hlavu jen pro tebe.
Já to nechápu.
A právě proto tohle nikdy neklapne.
Je po všem, Vlhoši.
ZNOVU OTEVÍRÁME
Vítejte, přátelé.
Rád vás tu všechny vidím.
Bylo mi ctí vám sloužit.
Ale nadešel čas jít dál.
Pojď.
Má dcero,
jsi jiskrou, jež zažíná náš rodinný krb.
A proto ti hrdě předávám své celoživotní dílo.
Parádní trik, že?
Tuto lucernu jsem si přivezl ze staré vlasti.
A dnes ji předávám tobě.
Napadly mě i jiné důvody.
Vlhoš?
Ajaj.
Co ty tu děláš?
Řeklas, že moje nechápavost je důvod, proč nám to neklapne.
Ale mě napadly i jiné důvody. A spousta.
Třeba hned první, že jsi oheň a já voda.
To je přece šílenství.
Že?
- Kdo je to? - Nemám páru.
A druhý, kazím vám slavnost.
No nejsem blbeček?
- Pěkně velkej. - Viď?
A zatřetí, nepozřu vaše chutná jídla.
Velmi nepříjemné.
Počkat, já ho znám. To je ten inspektor.
Jo a začtvrté, mám zákaz vstupu do krámku tvého otce.
Existuje milion důvodů, proč to asi neklapne.
Milionkrát ne.
Ale i jedno ano.
Dotkli jsme se.
A při tom dotyku se něco stalo,
něco nevídaného.
Změnila se nám chemie.
A dost!
Co je tohle za inspekci potravin?
Toto je inspekce srdce, pane.
Co jsi zač?
Jsem jen kluk, co vtrhl vaší dceři do života a zaplavil vám sklep.
Tak to ty jsi nám potrhal potrubí?
Co? Já ne. Byla to...
To ty?
To kvůli tobě prasklo?
- Já... - Jiskro.
- Drž pec! - Ne!
Využij šance.
Prozraď tátovi, kdo ve skutečnosti jsi.
Mně táta umřel a já si to vyčítal.
Ale díky tobě jsem se naučil hřát se u ohně, dokud hoří.
Tyšók.
Lepší je se vyslovit než navěky mlčet.
Miluju tě, Jiskro Lumenová.
A jsem si jistý, že ty mě též.
Ne, Vlhoši. Jsi mimo.
Teď lže. Věštila jsem jim z dýmu.
Ohoři, je to láska. Pravá láska.
Ne, mami, spletla ses.
Vlhoši, běž.
Ale Jiskro...
Já tě nemiluju!
Běž!
Tak ty jsi randila s vodou?
Ášfá, já...
To kvůli tobě k nám zateklo?
Já ti věřil.
Teď už ti obchod nepředám.
Nejdu do penze.
Proč nemůžu prostě být hodná dcerka?
Ohňov.
Mám jednosměrný lístek kamsi daleko.
Jeď. Procestuj svět.
Uzdrav své zlomené srdíčko.
Můj malinký kap, kap, chlapečku.
Kap, kap, kap, sbohem, chlapečku.
Něco jsem ti namaloval.
Je to osamělý muž.
Tonoucí v žalu.
Jiskra.
Mami! Tati!
ZNOVU OTEVÍRÁME
Valí se voda!
Bacha!
Povodeň!
Lezte! Výš!
Povodeň! Honem!
Mami, voda!
Vylezte někam výš!
Ohoři!
Modroheň!
Musím tam!
Jiskro, ne!
- Vlhoši? - Vyndej klíč.
Doufal jsem, že můj příchod bude hrdinnější.
Vrátil ses. Po všem, co jsem řekla.
A proč by ne? Přišel bych o tohle.
Drž dveře.
Ne!
Ne, ne.
Jiskro, musíme pryč!
A to okamžitě!
Nemůžu odejít.
Nerad to říkám, ale s krámkem je šlus. S Modrohněm taky.
Ne! Ten krám je tátovo celoživotní dílo. Nikam nejdu.
Hoď mi tu lucernu.
Ne.
Ach, Vlhoši.
Díky.
Je tu moc horko.
Polez!
Slez! Zpátky!
- Musím to probourat. - Ne!
Vřítí se sem voda a ty zhasneš.
Ale ty se odpařuješ. Nevím, co si počít.
To je v pohodě.
Není to v pohodě.
Jiskro,
ničeho nelituju.
Dala jsi mi něco, co jiní hledají celý život.
Ale já bez tebe nedokážu existovat.
Odpusť, že jsem to dřív neřekla.
Miluju tě, Vlhoši.
A já miluju, když hoříš láskou.
Zavřeli se v krbu!
Vlhoš nepřežil.
Ach, dceruško.
Zachránil mě.
Tati,
všechno jsem zničila.
Obchod.
Vlhoše.
Měla jsem ti říct pravdu.
Já tvůj krámek nechci převzít.
Vím, že je to tvůj sen, ale můj ne.
Odpusť.
Jsem špatná dcera.
Jiskro,
o obchod přece nikdy nešlo.
Šlo jen o tebe.
Vždycky šlo jen o tebe.
Já ho milovala, tati.
Motýlek.
Motýlek, stěrače, motýlek vejpůl.
Stařec na smrtelné posteli vzpomíná na léto, kdy se zamiloval.
Ona byla vyšší liga
a on mladý a měl strach.
Nechal ji plavat a doufal, že přijde jiná.
Ale nepřišla.
Jste dokonalý pár. Deset z deseti.
Já to nechápu. Co se to děje?
Řekni něco, co rozpláče vodáka, jo?
Ode dneška nemáš flus.
Šlus.
Chci s tebou objevovat svět, Vlhoši Vlno.
Chci s tebou kráčet životem.
Navždy.
Máte ucpaný komín.
Já to věděla. Mám na tyhle věci čuch.
O několik měsíců později...
Vyšlo sluníčko, nebo ses na mě jen usmála?
Má královno.
Nechápu, jak jsem to tu mohla chtít zavřít.
Pardon.
Drne, vy fandíte Velevětrům?
Tú tú.
Víš, co se mi na šéfování tohohle obchodu líbí?
Že už nemusíš jíst Ohořovy uhlíky?
Promiň, ale tady na odpočinku tě není slyšet.
Ahoj!
- Ahoj, Vlhoši. - Čau, Vlhoši. Čus!
Jiskro, je čas.
Jak víte, já si na uplakaný loučení nepotrpím.
Ale Vlhoši.
Co to povídáš?
Kap, kap, kap
Sbohem, chlapečku
Určitě sis vybrala dobře?
Určitě.
Tati,
je mi líto, že je ta stáž tak daleko.
Jako je to nejlepší sklárna na světě,
ale bůhví, jestli se z toho něco vyvrbí.
Za pár měsíců budu stejně doma.
Třeba z toho nic nebude.
Jeď. Začni nový život.
My s mámou tu počkáme.
A budeme mít víc času na techtle mechtle.
Překlad: Vojtěch Kostiha