Prašome nekaišioti rankų ir šakų.
Rodos, čia jūsų.
Ačiū.
Sveiki atvykę į Stichiškes.
Prašome paruošti dokumentus.
PIRMIEJI ATVYKĖLIAI
ANTRIEJI ATVYKĖLIAI
TRETIEJI ATVYKĖLIAI
Kitas.
Jūsų vardai?
Puiku. Galite pasakyti paraidžiui?
Užrašysiu Degys ir Degsnė.
Sveiki atvykę į Stichiškes.
Liepsnainiai. Paragaukite.
Tas neišauklėtas...
Ei, atsargiau, Spirgi!
Vanduo.
IŠNUOMOJAMA
Sausi lapai.
PARDUODAMA
Man viskas gerai.
Ugne, sveika atvykusi į savo naująjį gyvenimą.
STICHIJOS
Mūsų Mėlynoji liepsna išlaikė visas mūsų tradicijas,
kurios suteikia mums stiprybės ir toliau skaisčiai šviesti.
Ar skaisčiai šviečiu?
Vienas, du, vienas, du.
ŽIDINYS
Ši parduotuvė – mūsų šeimos svajonė.
Vieną dieną visa tai atiteks tau.
-Sveiki atvykę. -Sveiki.
Čia viskas – autentiška.
Tuomet paragausiu angliukų.
Tuojau įdėsiu angliukų.
Gera dukrelė.
Vieną dieną visa tai atiteks man.
Kai būsi pasiruošusi.
Užsakytos prekės!
Du cukrainius.
Aš padarysiu, tėtuk.
Ei!
Vanduo. Nenuleisk nuo jų akių.
Jei aptaškysit, turėsit nupirkti.
Pamokei juos, tiesa?
Ugnies lengvai neužpilsi.
Taip!
Jau galiu perimti parduotuvę?
Kai būsi pasiruošusi.
-Tiesa ta... -Ji jo nemyli.
...Aš tavęs nemyliu.
Taip ir maniau.
Tėtuk, klientas.
Gal šįkart tu jį priimk, gerai?
Tikrai?
Kuo galėčiau padėti?
Visa tai...
Antrą ugnelę gauni nemokamai, taip?
-Taip. -Puiku!
Tuomet paimsiu tą nemokamą.
Ne, matot,
vieną turite nupirkti.
Bet aš noriu tik tos nemokamos.
Atleiskit, taip negalima.
Bet juk klientas visuomet teisus.
Ne šiuo atveju.
Ne.
Duokit man tą nemokamą!
Taip negalima!
Su gimtadieniu.
Kas nutiko? Kodėl taip įsiplieskei?
Nežinau. Jis vis spaudė...
Nusiramink.
Kartais pasitaiko sunkių klientų.
Tiesiog įkvėpk
ir įsiklausyk.
Kai tą padarysi ir neįsiplieksi,
būsi pasiruošusi perimti parduotuvę.
Po kelerių metų
Per brangūs ir pagaminti ne Degaliuose.
-Netraškūs... -Kvėpuok.
-...ir per mažai padažo. -Įsiklausyk.
Giliai įkvėpk. Įsiklausyk.
Giliai įkvėpk. Įsiklausyk!
Atleiskite. Labai dėl to atsiprašau. Atleiskite.
Ji tapo beveik violetine. Dar nebuvau matęs tokios.
Atleiskite.
Atleiskite mano dukrai.
Ji labai ryškiai dega, kartais per daug ryškiai.
Beje, labai graži skrybėlė.
Paruošiu jums kitą porciją. Mūsų sąskaita.
Gerai.
Atleisk, tėtuk.
Nežinau, kodėl ji mane išvedė iš kantrybės.
Tu įsitempusi, nes rytoj – Karštasis išpardavimas.
Visi mes įsitempę.
Turbūt taip.
Tiesiog kai kurie klientai mane tiesiog...
Suprantu. Daryk, kaip mokėmės.
Juk su kitais reikalais puikiai tvarkaisi.
Tu teisus. Man pavyks.
Tik noriu, kad pailsėtum.
Baigta.
Viskas gerai?
Tiesiog pavargau.
Leisk, padėsiu.
Degy, tas kosulys – siaubingas.
Beveik toks pat siaubingas, kaip tavo kulinariniai sugebėjimai!
Kada išvaduosi Ugnę iš kančių ir išeisi į pensiją?
Ir pagaliau užrašysi jos vardą ant iškabos?
Ji viską perims tuomet, kai bus pasiruošusi.
Kalbant apie pasiruošimą...
gal jūs jau pasiruošę ką nors nupirkti,
jei tik jums nebyra pelenai?
Karštai!
Bet jai tiek nedaug trūksta.
Ji galbūt niekad nepristatys prekių taip greitai kaip aš...
Manai, aš lėtesnė?
Aš neskubėjau,
nes nenorėjau tavęs įžeisti, pone Dūmų Maiše.
Pažiūrėkim.
SURASIU JUMS ANTRĄ PUSĘ
Pažiūrėkime, ar tinkate vienas kitam.
Užlašinsiu lašelį ant širdies,
ir jis parodys tikrąją meilę.
Aš išskaitysiu dūmą.
Ugne, aš su klientais.
Atleisk, turiu kai ką pasiimti. Pagerinsiu tėčio rekordą.
Tai ar mes tinkame vienas kitam?
Tai – tikra meilė.
Žymiai stipresnė, nei jaučiau iš jos.
Girdėjau jau šimtą kartų.
Taip. Nieko.
Liūdna ateitis be meilės.
Ugne, dirbkime išvien.
Mano motina mirdama prašė, kad surasčiau tau antrą pusę.
Pažadėk man,
kad ištekėsi už ugninio.
Gudruolė, mama. Turiu lėkt.
-Pasitaupykit vestuvėms. -Ei.
Sveika, Ugne.
Sveikas, Klodai. Skubu, negaliu kalbėt.
Ir žiūrėk, kad mano tėtis vėl tavęs nepričiuptų.
Ką? Negi jam nepatinka, kad esu toks žemiškas?
Birželio žydėjimas jau ne už kalnų,
ir tau teks eiti su manimi į pasimatymą, nes pažiūrėk.
Kaip aš užaugau.
Ir skaniai kvepiu.
Mano karaliene.
Atleisk, bičiuli, stichijos nesimaišo.
Kad tave liepsna. Lekiu.
Nagi, eik su manimi į šventę.
Tu niekad neišeini už šio rajono ribų.
Nes viskas, ko man reikia, yra čia.
Be to, šis miestas nepritaikytas ugniniams.
Ten važiuočiau tik genama bado.
Bado?
O gal Klodo?
Turiu lėkt.
SKRUDINTI UGNYJE LIEPSNAINIAI
Užsakymas.
DEGUS SKYSTIS
Turiu lėkt. Noriu įveikti tėčio rekordą.
Iš kelio!
ATIDARYTA
Štai ir laimėtoja...
Eik miegoti, aš viską sutvarkysiu.
Dar turime pasiruošti Karštajam išpardavimui.
Tėti, aš viskuo pasirūpinsiu. Tau reikia pailsėti.
Kaip?
Mokiausi iš geriausių.
Aš jau senas. Amžinai čia nedirbsiu.
Kad jau pagerinai mano rekordą, liko vienintelė užduotis.
Rytoj aš ilgiau pamiegosiu,
o tu pasirūpink Karštuoju išpardavimu.
Rimtai? Aš viena?
Ir jei tau pavyks nesikarščiuoti,
tuomet žinosiu, kad esi pasiruošusi viską perimti.
Gerai, tėtuk.
Aš tavęs nenuvilsiu, prisiekiu. Pamatysi.
Gera dukrelė.
Taip!
Mėlynoji liepsna, prašau, padėk man.
-Labas rytas! -Labas rytas!
Giliai įkvėpk.
KARŠTASIS IŠPARDAVIMAS
Rami kaip žvakelė.
Labas rytas, sveiki atvykę į „Židinį”.
Jos visos vienodos. Imkite nuo viršaus.
Ačiū, kad perkate.
Kiek daug lipdukų su nuolaida.
-Jie dūžta? -Ne, palaukit.
Pirmiau turite susimokėti.
O kaip grąžinti prekes?
O čia visa pakuotė?
Kvėpuok.
Tėtis jį sulaužė.
Įsiklausyk.
Galiu išmėginti šį virdulį?
Grįšiu po penkių minučių.
Ne.
Nesikarščiuok. Tik ne šiandien.
Kas man negerai?
Kurių galų?..
Kokia laiminga šeima.
Čia tu su tėčiu?
Dievinu tėčius.
Ir čia tavo gimtadienis.
Kas tu? Ką čia veiki?
Nežinau.
Ieškojau nuotėkio kitoje upės pusėje ir mane įtraukė.
Negaliu netekti dar vieno darbo.
Niekaip nesurandu savo srovės.
Vaje!
Tame vamzdyje visiškai praradau formą.
Taip jau geriau.
Biče, varyk tik greičiau iš čia.
Turiu viską sutvarkyti, kol tėtis nepamatė.
Tiesą sakant,
bijau, kad teks išrašyti tau baudą.
-Baudą? -Taip.
Esu miesto inspektorius, ir šis vamzdis tikrai neblizga.
Aš įtraukiau miesto inspektorių į savo vamzdžius?
Suprantu. Ironiška, ką?
Nedaužyk.
-Turiu įsitikinti, kad jis tvirtas. -Viskas čia tvirta.
Patikėk. Tėtis pats viską pastatė.
Pastatė savo rankomis?
Taip, dėjo plytą prie plytos.
Anksčiau čia buvo griuvėsiai.
Ir viską pats padarė?
Be leidimo?
Tą irgi užsirašysiu.
Pirmiausia pakliuvau į vamzdį,
o dabar per mane šią vietą gali uždaryti.
Aš neištversiu.
Uždaryti?
Suprantu, siaubinga.
Ne, neuždaryk mūsų, prašau.
Man šiandien labai svarbi diena. Karštasis išpardavimas.
Ramiai. Man irgi labai sunku.
-Sugrįžk. -Man labai gaila.
Turiu nunešti į Rotušę, kol nepasibaigė mano pamaina.
Kad tave kur liepsna.
Sugrįžk.
Kita stotelė - Stichiškės.
-Ei! -Atsiprašau.
Ei!
Kurių galų?..
Dabar – Rotušės stotelė.
Patrauk rankas!
Atsiprašau.
Stok!
Ei!
Stok.
Mano naujasis švarkelis.
Ei!
ROTUŠĖ
Mano aštrusis aliejus!
Viskas, bičiuli.
Pro šitą nepraeisi.
Atiduok popierius.
Vaje, atsiprašau.
Tu labai nusivilsi.
Ne, ne.
Ne.
Man labai gaila.
Prašau...
Ne.
Tu nesupranti.
Ta parduotuvė - mano tėčio svajonė.
Jei per mane ją uždarys,
jis neištvers.
Jis niekuomet neperduos jos man.
Kodėl iškart nesakei?
Ar tai reiškia, kad panaikinsi baudas?
Gal ir būčiau, bet jau perdaviau viską
apdorojimo skyriui.
Bet galiu tave ten nuvesti, galėsi pasiaiškinti.
Ei, Lape.
Kaip gyveni?
Kaip pasakoj.
Gal kur matei mano ataskaitėlę iš Degučių?
Jau norėjau ją išsiųsti poniai Kamuolinei.
O tada dezinfekuotis nuo grybelio.
Palauk.
Papasakok jam apie tėtį, kad labai jį nuvilsi.
Ne. Tai – labai asmeniška.
Bet mane tai sujaudino.
Gal sujaudins ir jį.
-Jos tėtis... -Ne.
...žiauriai ja nusivils.
Liaukis.
Jam netgi gali būti gėda.
Ką darai?
Bet svarbiausia,
jos tėtis negalės išeiti į pensiją, ir Ugnė užsidegins...
Užsičiaupk!
Šiandien turbūt teks išeiti namo anksčiau.
Ne!
Būsit uždaryti maždaug po savaitės.
Linkiu sėkmės.
Apgailestauju.
TAIGI, JŪSŲ VERSLĄ TEKO UŽDARYTI!
UŽDARYTA
Ką?
Jau?
Ei.
O, ne.
Tėti, kas nutiko?
Laimei, niekas nenukentėjo. Bet Karštąjį išpardavimą nutraukėm.
-Čia jis kaltas? -Kas?
Tas vandeninis, kurį nusivijai.
Taip, jis.
Jis įsiveržė pro mūsų vamzdį. Nežinau, kodėl.
Laimei, pavyko jį sutaisyti. Bet vandeninio nepavijau.
Vanduo. Amžinai nori mus prigesinti.
Jis – vandeninis, o ne šiaip vanduo.
Jokio skirtumo. Ir kodėl vanduo vis dar vamzdžiuose?
Miestas juos jau seniai uždarė. Iš kur čia bala?
Tėti!
Degy.
Mes ištversime.
Kaip ir anksčiau.
Anksčiau?
Iš Degalių išvykom ne šiaip sau.
Ugne, ten buvo taip gražu.
Visi turėjo Mėlynąją liepsną.
Ji vienijo mūsų žmones.
Ir mūsų tradicijas. Ir mūsų šeimą.
Gyventi buvo sunku.
Bet tėtis stengėsi iš visų jėgų.
Mes padarėme viską, ką galėjome.
Bet tuomet užklupo didžioji audra.
Visko netekome.
Tavo tėtis suprato, kad turėsim išvykti.
Palikti namus. Tik taip galėjome susikurti geresnį gyvenimą.
Tąkart tėtis paskutinį kartą matė savo šeimą.
Todėl atvykome čia.
Kad sukurtume visa tai.
Tėtuk, aš saugosiu parduotuvę ir mūsų liepsną, pažadu.
Gera dukrelė.
Ugnis!
-Ugnis! -Ei!
Atleisk.
Tu karšta.
Ką pasakei?
Turiu galvoje, karšta kaip liepsna.
Ne, ne ta prasme.
-Jau baigei? -Taip.
Noriu pakalbėti su tavo viršininke.
Tad plauk iš čia.
Šiandien Audros nebus.
Ji dievina orbolą,
o „Vėjapūčiai” pagaliau pateko į atkrintamąsias.
Puf puf.
Gerai. Aš atėjau tik todėl,
kad vakar čia palikau savo bilietus į rungtynes.
Bilietus? Ne vieną?
Kur ji?
Viršuje, ložėje.
Nagi!
Gerai. Laikas atsikratyti baudų.
Pirdoladas.
Pirkite pirdoladą.
Pirdoladas, pirkit pirdoladą.
Viskas gerai. Eime.
-Atsiprašau. -Džimi, labas!
-Atleiskit. Atsiprašau. -Vėjūne.
Praleiskit ugninę.
Papūst nemoki?
Sveika, Audra, kaip laikaisi?
Matei rezultatą? Ką manai?
Kur ten puti?
Taigi, Audra.
Aš esu Ugnė Šviesytė. Mano šeima turi parduotuvę Degučiuose.
Vakar Balys prirašė mums baudų...
Koks čia perdavimas?
Taip, Degučių parduotuvė, trisdešimt nusižengimų, rodos.
Trisdešimt?
Taigi, draugut, gal galim susitarti?
Teisėjau, nagi! Tau akys gal uodegoj?
-O, ne. -Taip, labai gaila.
Taip. Taigi, 30 nusižengimų.
Gal patylėsi? Vyksta rungtynės, Žibaline.
Žibaline?
Žinai, netylėsiu.
Mano gyvenimas pakibo ant plauko. O čia – tik žaidimas.
Tik žaidimas? Čia – atkrintamosios.
Tad atleisk, jei nesiveržiu klausytis verksmingos istorijos
apie kažkokią parduotuvėlę.
Žinai, ta parduotuvėlė svarbesnė
už šutvę pasipūtusių pervertintų orpūčių, besivaikančių kamuolį.
Tik pamėgink
dar kartą pasakyti „orpūčiai”.
Orpūčiai.
O, ne!
Latsai!
O, Latsai. Jam dabar sunku, jo mama labai serga.
Ko čia rėkiat? Jis gi stengiasi.
Mes tave mylim, Latsai!
Latsai!
Mes tave mylim, Latsai!
Mes tave mylim, Latsai! Nagi!
Mylim tave, Latsai! Visi kartu!
Mes tave mylim, Latsai!
Mylim Latsą!
-Jė! -Taip! Šaunuolis, Latsai!
Taip, Latsai!
Pavarei, Latsai!
Taip!
Nerealiai.
Žiūrėk, ką radau suvenyrų kioske.
Pripažinsiu, buvo išties smagu.
Dabar matai, kodėl taip įsijaučiu.
Esu orpūtė ir ateidavau čia su tėčiu.
Man svarbi kiekviena pergalė.
O aš esu žibalinė, kuriai teks perimti tėčio parduotuvę,
ir nenoriu nuvilti tėčio. Tad ir man reikėtų pergalės.
Tik reikia kažkaip sustabdyti vandenį.
-Vanduo? Degučiuose? -Taip.
Vanduo jau seniausiai ten nebeteka.
Pamiršk tas baudas...
Teks nugriauti tėčio parduotuvę, kad išsiaiškinčiau, kas nutiko.
Tikrai ne!
Ta parduotuvė – visas mano tėčio gyvenimas.
Turbūt tai susiję su tuo nuotėkiu.
Taip, aš bandžiau nustatyti nuotėkį mieste.
Todėl ir buvau kanale ir...
Pala, prisiminiau, kur mane įtraukė į Ugnės parduotuvę.
Mudu su Ugne paseksim vandenį iš parduotuvės ir surasim nuotėkį.
Pasakok.
Iškviesiu miesto darbininkus, ir viską sutvarkysim laiku.
Taip. Ir nereiks kišt nagų prie mano tėčio parduotuvės.
O jūs tokia miela porelė.
Mes ne...
Spėkit iki penktadienio.
Jei iki to laiko rasit nuotėkį ir nusiųsit darbininkus jį sutvarkyti,
baudas anuliuosim.
Antraip teks uždaryti tavo tėčio parduotuvę.
Papūskit!
Ačiū.
-Prašau, nusiimk šitą. -Bet aš tau paėmiau kepurę.
Gerai.
Tik nesirodyk jiems, gerai? Kitaip bus riesta.
Viršuje nėra vandens?
Jis – sienose.
Nesuprantu. Sutaisau vieną vamzdį, įtrūksta kitas.
Vanduo!
Ar gali būt blogiau?
Slėgis vamzdžiuose padidėjo, todėl.
Turime surasti šaltinį.
Kaip išvis čia atsidūrei?
Plaukiojau kanalais, ieškodamas nuotėkio,
radau vandens, kurio ten neturėjo būti.
Rūdys ir tepalas?
Ir staiga atsirito vanduo.
Mane įtraukė į filtravimo sistemą.
Gelbėkit!
O tuomet išgirdau sprogimą.
Taip atsidūriau pas tave.
Kad tave kur liepsnos! Juk tai aš įsiplieskiau.
Tai ieškosime vandens kanale?
Tie kanalai begaliniai.
Todėl ir nuotėkį rasti taip sunku.
Stogas.
Atsitrauk.
Šventas rasos lašeli!
Lipk.
Štai kur mane įtraukė.
Dar daugiau vandens. Skrendam ten.
Taip, ten.
Mes nieko nedarom.
Juk reikia apsigenėt.
Tai ką tu veiki parduotuvėje? Jei ne paslaptis.
Tėtis išeis į pensiją ir perleis parduotuvę man.
Vieną dieną.
Kai būsiu pasirengusi.
Turbūt smagu žinoti, ką veiksi.
Kai neliko mano tėčio, nebemačiau prasmės.
Dabar keičiu darbus kaip kojines.
Ugninių kalboje yra toks žodis.
Tišok.
Tai reiškia „džiaukis ugnim, kol dega, nes ji nedegs amžinai.”
Ty-šok.
Panašiai.
-Viskas gerai? -Taip.
Tikrai?
Tik tas pastatas,
tai – Sodo centrinė stotis.
Vaikystėje tėtis nusivedė mane parodyti Vivisterijos medį.
Visad svajojau jį pamatyti.
Tai vienintelė gėlė, žydinti bet kokioje aplinkoje.
PAMATYKITE VIVISTERIJĄ GĖLIŲ PARODA
Net ugnyje.
Aš taip džiaugiausi.
Bet mums pasakė, kad mūsų liepsnos – pernelyg pavojingos,
ir mūsų neįleido.
Varyk į Degalius.
Mano tėtis taip įpyko...
-Dek kur nors kitur! -Varyk iš čia!
...ir susigėdo.
Vėliau tą pastatą užpylė vanduo.
Tad praleidau vienintelę galimybę pamatyti Vivisteriją.
Tau turbūt buvo labai baisu.
Taip.
Kaip tą padarai?
-Ką padarau? -Visus įtraukti?
Tu užvedei visą stadioną.
O aš nė su vienu pirkėju nesusitvarkau.
Nuolat įsiplieskiu.
Aš tik sakau, kaip jaučiuosi.
Ir nemanau, kad pykti – blogai.
Kartais, kai pykstu, galvoju,
jog taip tik bandau sau pasakyti tai, ko dar nenoriu girdėti.
Nesąmonė.
Galbūt.
Ei, ten.
Leidžiamės ten.
Kažkas negerai.
Tepalas.
Taip, čia šaltinis.
Kodėl čia nėra vandens?
Nes vartai sulūžę.
Čia turėtų būti surenkamas vandens perteklius iš kanalų ir...
Bėk iš visų jėgų!
Padėkit!
Čiupk šitą!
Degučiai.
Gaudyk!
Ugne, mesk dar!
Ar atlaikys?
Aha. Turėtų.
Bent kol sukviesiu miesto meistrus, kad sutvarkytų iki penktadienio.
Kas?
Tau prilipo smėlio.
Čia?
Ten.
Ačiū.
Tai pranešk, kai bus sutvarkyta.
Pasirūpinsiu, kad iki penktadienio viskas tikrai būtų sutvarkyta.
Gerai. Iki.
Palauk.
Gal netyčia rytoj tu laisva?
Kad susitiktum su vandeniniu.
Su vandeniniu? Mano tėtis užvirtų tave gyvą.
Jam nebūtina žinoti. Galime susitikti mieste.
Pažadu, nebus nieko keisto.
Gal tik truputį apsigenėsim.
Atleisk, nieko nebus.
Tu šyptelėjai. Mačiau.
Rytoj būsiu Šarmo teatre trečią!
Matysi, kai šviesa...
Lubos vėl varva.
Vėl nuotėkis?
Nesijaudinkit. Tuoj viskas bus išspręsta.
Nujaučiu.
Ir kadangi viskas gerai, lėksiu išnešioti prekes.
Ar užuodžiu simpatiją, Ugne?
Jo, Ugne.
Klodai.
Užsiauginau dar vieną.
Mano karaliene.
Atleisk, turiu lėkt.
„POTVINYBĖ IR PRIETARAI”
Pradėjau nuo trumpų atstumų Žinojau, kuri bus stotelė kita
Bet kai tave pamačiau Supratau, kad nieko nebežinau
Tu būsi čia, o aš būsiu šalia Ar galiu pasakyti, kaip man patinki?
Tu man patinki
Jei ir tu kažką jauti O, mieloji, pasakyk
Žibėk ir spindėk
Kai mes kartu
Jei būsi dangus Aš būsiu oras
Saulėtas lietus juk taip gražu
O, taip
Vasaros naktis ateina pamažu
Kur aš esu? Žinai, kad lauksiu tavęs
Lauksiu tavęs
Jei ir tu kažką jauti O, mieloji, pasakyk
Žibėk ir spindėk
Kas jis?
Spindėk
Spindėk amžinai
Niekad neužgesk
Žibėk ir spindėk
Jei ir tu kažką jauti O, mieloji, pasakyk
Žibėk ir spindėk
Pradėjau nuo trumpų atstumų Žinojau, kuri bus stotelė kita
Jei ir tu kažką jauti O, mieloji, pasakyk
Nieko sau.
Kaip tą padarei?
Tai – mineralai. Žiūrėk.
Nuostabu.
Žiūrėk.
Dar vieną?
Ne!
Ir vėl vanduo.
Ugnė Šviesytė.
Siuntinys Ugnei Šviesytei.
Gėlės Ugnei?
Atleiskit. Kokios gražios.
Padėsiu jas.
Ką čia veiki?
Turiu blogų žinių. Smėlio maišai neatlaikė.
Nenuostabu.
Taip. Turiu ir dar blogesnių žinių.
Pamiršau mažytę detalę iš paskutinio susitikimo su miesto darbininkais.
Nuvertei tris tonas cemento dulkių.
Mano vaikinai dar gaivaliojasi.
Kitaip tariant, jie sustingę į akmenis
ir mums padėti negalės.
Baly, Audra lauks iki rytojaus.
Reikia daugiau smėlio maišų.
Bet mums nepavyko.
Negaliu sėdėti rankas sudėjusi.
Ugne, sutvarkei nuotėkį?
-Ir vėl tu? -Kas? Aš?
Per tave prasidėjo visos bėdos.
Ne, tėti. Čia kitas vaikinas.
Vandeniniai nėra vienodi.
Tu – miesto inspektorius?
Ne. Ar ne?
Taip! Aš – ne inspektorius.
Inspektorius.
Ko čia šniukštinėji? Dėl nuotėkio?
Ne. Vanduo čia niekuo dėtas.
Jis – kitoks inspektorius.
Ar ne?
Taip.
Aš – maisto inspektorius.
Atvykau patikrinti jūsų maisto.
Matau kiaurai, kad meluoja.
-Kiaurai. -Kaip pasakysit.
Maistas – viršuje. Ateik.
Maisto inspektorius?
Aš supanikavau.
Tu tikrai maisto inspektorius?
Kaip žinote, taip.
Tuomet patikrink šitą.
Tėti.
Atrodo gerai.
Ne. Paragauk.
Matai? Jam patinka.
Paragauk šitų. Tiesiai iš Degalių.
Tėti, jie per karšti.
Viskas gerai. Mėgstu karštą maistą.
Ei! Nesitaškyk.
Tai ar viskas gerai?
Puikiai.
Tiesą sakant, kai nustoja degint, labai skanu.
Jei jūs nieko prieš.
Matot? Tikrai skanu, kai prigesini.
Prigesini?
Kur kamera?
Tu mūsų niekad neprigesinsi. Lauk!
Gerai, pone, išeikite.
Tėti, nesijaudink. Aš sutvarkysiu.
Susitinkam paplūdimy, suveiksim dar smėlio maišų.
Reikia sutaisyti tuos vartus.
Vanduo nori mus prigesinti?
Daugiau joks vandeninis neįžengs į šią parduotuvę.
Jam čia baudžiama.
Draudžiama.
Draudžiama!
DRAUDŽIAMA!
Tėtuk, viskas gerai.
Viskas bus gerai.
Nemanau, kad padės.
Nepadės, jei nelaikysi maišo tiesiai.
Galbūt tavo tėtis supras.
Aš rimtai.
Klausyk, suprantu, kad tau sunku.
Mudu su tėčiu buvome kaip vanduo su tepalu.
Niekaip nesusiliejom.
Bet jūs – kitokie.
Galbūt laikas jam pasakyti.
Taip, kurgi ne. Ką pasakyti?
Kad viską sugadinau ir sužlugdžiau jo svajonę?
Aš nevykėlė.
Tėtukas jau seniai turėjo nebedirbti, bet aš vis dar nepasiruošusi.
Nė neįsivaizduoji, kaip sunkiai jie dirbo.
Ir ką jiems teko išgyventi.
Jie paliko šeimą.
Kaip atsilyginti už tokį pasiaukojimą?
Mane slegia našta.
Kaip galiu jam tą pasakyti?
Esu bloga dukra.
Ne. Tu stengiesi iš visų jėgų.
Aš – palaida bala.
Ne. Dabar tu dar gražesnė.
Gal buvai teisus sakydamas, kad pykdama bandau kažką sau pripažinti.
Pažvelk, ką tavo ugnis padarė su smėliu.
Tai – stiklas.
Primena Vivisterijos žiedą.
Žinau, kaip sutaisyti vartus.
Taip.
Tu verki?
Taip.
Dar niekada grožis nebuvo manęs šitaip apakinęs.
Pavyko!
Iškart po darbo atsiųsiu čia Audrą.
Kai tik ką nors sužinosiu, iš karto tau pranešiu.
Manai, jai šito užteks?
Sunku pasakyt. Audros nenuspėsi.
Paimk. Išsaugojau ją tau.
Ji – ypatinga.
Tėtuk, tau viskas gerai?
Taip. Tik labai daug reikalų.
Aš tuo pasirūpinsiu.
Turi pailsėti. Tai – įsakymas.
Klausau, panele.
Ugne, matau, kad pasikeitei.
Esi laimingesnė, ramesnė su klientais
ir su tuo maisto inspektoriumi.
Tau labai rūpi parduotuvė.
Įrodei, kad galiu tavimi pasitikėti.
Man pasisekė, kad turiu tave.
Meilė?
Ugne, tu ją suradai. Viskas gerai?
Prašau, pasakyk, kad turi gerų naujienų dėl Audros.
Aš tikrai labai jaudinuosi dėl savo tėčio.
Man turi pasisekti.
Taip, dar nieko nesakė, bet pažadėjo šįvakar paskambinti.
Tiesą sakant, vakarienės užsuko visa mano šeima.
Gal užeisi ir kartu palauksi skambučio?
Tavo šeima?
Gerai. Trumpam užeisiu.
Atleisk, tu čia gyveni?
Čia – mano mamos namai.
Šaunu!
Bijau, negalėsiu jūsų įleisti. Tik gyventojai ir svečiai.
Aišku. Suprantu.
Tikrai puikiai dirbate.
O jūs neįtikėtinai greita kaip tokio amžiaus.
Tai jau tikrai.
Ugne! Labai džiaugiuosi, kad pagaliau susipažinome.
Mes apsikabinsime, pabanguosime ar?..
Nenorėčiau tavęs užgožti.
Užteks pasisveikinimo.
Kažin. Balys nuolat apie tave kalba nuo tos dienos, kai susipažinot.
-Jis tiesiog suskydo. -Mama.
Liaukis. Aš – tavo mama. Matau, kai tavo akys ima žibėti.
Tik nesitikėjau, kad ji bus tokia karšta.
Ateik, susipažink su kitais šeimos nariais.
Mielasis, nepatikėsi, ką šiandien padarė tavo dukterėčia.
Ji nusišypsojo.
Negali būti.
Taip.
Sveiki, čia – Ugnė.
Labas!
Čia mano brolis Alanas ir jo žmona Edė.
Labas.
Ir dar turim du vaikus, kurie kažkur čia plaukioja.
Teškau! Pleškau!
Ką?
Sveikas, dėde Baly!
O tu užgesi, jei įkrisi į vandenį?
-Teškau! -Tie vaikai.
Atleisk.
O čia mano sesutė Visa
-su savo mergina Gible. -Labukas!
Jos studijuoja Stichiškių meno mokykloje.
Taip. Plaukiu paskui mamą.
Na jau. Aš – tik architektė.
Tikrasis menininkas yra mano brolis Haroldas.
Tik naudoju vandeninius dažus.
Nors mes juos vadiname tiesiog dažais.
Neklausyk jo. Jis – talentingas dailininkas.
Vieną jo paveikslą Stichiškių muziejus įtraukė į nuolatinę ekspoziciją.
Įspūdinga.
O mano talentas – prižiūrėti tvarką parduotuvėje.
Ji kuklinasi.
Ugnė turi neįtikėtiną kūrybinę ugnelę.
Dar niekad nebuvau tokios matęs.
Noriu pastebėti, kad kalbi labai taisyklingai ir aiškiai.
Taip, nieko ypatingo,
kai visą gyvenimą kalbi tik viena kalba.
Ugne,
o Balys tau sakė, kad mirtinai bijo kempinių?
Ne.
Vaikystės trauma.
Iki šiol nenaudoju kempinės, kai jis sukinėjasi šalia.
Tikrai ilgam buvau ten įstrigęs.
Alanai! Jis buvo naujas.
Atleisk. Šiandien aš kažkoks išsitaškęs.
Sutaisysiu.
Atleiskit.
Neįtikėtina!
Tik išlydžiau stiklą.
„Tik išlydei stiklą”?
Naujajame mieste viskas pastatyta iš „išlydyto stiklo”.
Turi kažkur panaudoti šį talentą.
Matai, sakiau, kad tu – ypatinga.
Burbulas.
Gal po vakarienės pažaistume „Verkimo žaidimą”?
Taip.
Nejaugi varžotės, kas apsiverks?
Stengiamės neapsiverkti.
Turi vieną minutę. Pradedam!
1979 m. lapkritis. Tu...
Neatsisveikinau su močiute.
O tu pavarei.
Gerai, Ugne, Baly, dabar jūs.
Taip, nelabai sąžininga, nes aš nesu nė karto verkusi.
Tau šakės.
Dar pažiūrėsim.
Pasiruošt, pradedam!
Drugelis, mašinos valytuvai,
pusė drugelio.
Gerai.
Senolis mirties patale prisimena vasarą, kai pirmąkart įsimylėjo.
Ji buvo ne jo nosiai, o jis – jaunas ir nedrąsus.
Jis tikėjosi, kad kitą vasarą ji sugrįš.
Bet ji nesugrįžo.
Tuoj baigsis laikas.
Ugne,
kai susitikome, maniau, kad skęstu.
Bet ta šviesa,
ta tavo vidinė šiluma leido man pasijusti gyvam kaip niekad.
Ir dabar trokštu tik vieno – būti šalia jos.
Šalia tavęs.
Kartu.
Klausau. Labas, Audra.
Stiklas? Užlydėt stiklu?
Palūkėkit.
Grūdintas stiklas. Kietas kaip akmuo, puiku.
Baudas panaikinsim.
-Mums pavyko? -Aha!
Nuostabu!
Ačiū, ponia Raibule.
Buvo...
Buvo labai smagu.
Taip, tikrai.
Ir aš nemelavau apie tavo talentą.
Turiu draugę, vadovaujančią geriausiai stikladirbių įmonei pasaulyje.
Per vakarienę išsmukau jai paskambinti
ir papasakojau jai apie tave.
Jie ieško praktikanto.
Tai būtų puiki galimybė.
Tikrai?
Ta įmonė užmiestyje, bet tai būtų puiki pradžia.
Tavęs laukia šviesi ateitis.
Tik pažiūrėk, Ugnės originalas.
Palauk, išlydėsiu tave.
Bijau, jums vis tiek teks
čia palaukti, ponia.
O aš bijau,
kad tuoj apsivemsiu.
Ugne.
Ugne, palauk, kas nutiko?
Negaliu patikėti, kad ji pasiūlė man darbą.
Taip! Būtų šaunu.
Tikrai šaunu, Baly.
Gyvenčiau užmiestyje, pūsčiau stiklą. Daryčiau, ką panorėjusi.
-Nesuprantu. -Važiuoju namo.
Puiku, aš irgi.
Vandeninis?
Klausyk, mano mama tenori padėti.
Ji nežino, kad labai nori perimti parduotuvę.
-Kas nutiko? -Nieko!
Tikrai? Nes lekiam kokiu tūkstančiu...
Autobusas!
Tu manęs nepažįsti, Baly. Aišku?
Ir neapsimesk, kad pažįsti.
Kas tau nutiko?
Nieko.
Viskas. Nežinau. Tai...
Nežinau, ar tikrai noriu perimti parduotuvę. Aišku?
Štai ką mano pyktis bandė man pasakyti.
Aš įstrigau.
Ir žinai, kas keisčiausia?
Nuo pat vaikystės meldžiau Mėlynosios liepsnos
padėti vieną dieną man perimti tėčio darbus,
nes parduotuvė yra tėčio gyvenimo svajonė.
Bet niekad nesusimąsčiau,
ką pati noriu veikti.
Nes giliai širdyje žinojau, kad tai neturi reikšmės.
Nes atsilyginti už tokį didelį pasiaukojimą
galiu tik pasiaukodama pati.
Ugne!
Nejudėk.
Kad tave kur liepsnos! Mano mama.
Mama, viskas gerai. Jis tik draugas.
Tylos!
Užuodžiu jus iš tolo. Tas kvapas.
Apie ką kalbi?
Žinai, apie ką kalbu.
Užuodi meilę?
Jei tavo tėvas sužinos...
Ugnis ir vanduo negali būti kartu.
Parodysiu. Ateik.
Užlašinsiu lašelį tau ant širdies, ir tai parodys meilę.
Uždekite jas, o aš bursiu iš dūmų.
Matai, Ugne? Nelemta.
Tiesą sakant...
Ką darai?
Degsne?
Kas ten?
Mano tėtis. Turi išeiti.
Palauk, mes tinkam vienas kitam?
Kas vyksta? Pabudau, o viršuj nieko nėr.
Aš čia.
Patikrinau duris.
Atėjo mama ir...
Taip, mes apžiūrinėjom duris.
Reikėtų daugiau apie jas pakalbėti.
Susiimk.
Kad jau nemiegat...
Ketinau pasakyti rytoj, tačiau net sunku užmigti.
Po dviejų dienų aš išeisiu į pensiją.
Ak, Degy.
Po dviejų dienų?
Taip. Surengsim didžiulį vakarėlį.
Didįjį atidarymą.
Ir pranešiu visam pasauliui, kad mano dukra perima verslą.
Ir turiu tau dovaną.
Jau kurį laiką ją saugojau, bet po mūsų pokalbio supratau,
kad jau atėjo metas.
Bet prieš ją atiduodamas,
turiu žinoti, jog supranti, ką ji reiškia man.
Kai jau keliavome iš Degalių,
atlikau tėvo akyse...
didįjį nusilenkimą.
Parodžiau aukščiausią pagarbos ženklą.
Bet mano tėvas
atsakydamas nenusilenkė.
Jis manęs nepalaimino.
Jis sakė, jei paliksim Degalius,
prarasime save.
Jie šito nepamatė.
Nepamatė, kad niekad nepamiršau, jog esame ugniniai.
Ši našta iki šiol mane slegia.
Ugne, žinok,
mano palaiminimas tave lydės kasdien, kai čia įžengsi.
Todėl užsakiau tau šią iškabą.
UGNĖS ŽIDINYS
Ak, tėtuk.
Ji bus labai didelė ir šviesi.
Niekam nepraslys pro akis.
„Ugnės židinys”.
Paskelbsime apie tai per didįjį atidarymą.
Eime, Degy. Tau reikia pailsėti.
Ugne, tai ką tau mama sakė apie tai, ką parodė burtai?
Nieko.
Klausyk, turiu tau dovanėlę.
Tiek toli važiavai vien tam, kad man ją įteiktum?
Pala, o kodėl dovanoji man dovaną?
O, ne.
Ne.
Palauk, noriu tau kai ką parodyti.
Sekundėlę.
Ir apsiauk botus.
UŽDARYTA
Baly, ką mes čia veikiam?
Kantrybės.
Kam jas iš viso stato?
Kas žino.
Mano kiečiausia žibalinė.
Sveika, Audra. Kas vyksta?
Žinau, kad nepritarsi,
bet tas apsemtas tunelis sujungtas su pagrindiniu terminalu.
Aišku.
Vis dar nori pamatyti Vivisteriją?
Audra?
Turėsiu įlįsti ten?
Oro turėtų užtekti...
Bent 20 minučių.
Tada jūsų ten neįleido.
Nejaugi leisi kitiems nurodinėti, kaip tau gyventi?
Vivisterija.
Tau ima trūkti oro.
Jau nedaug liko. Kvėpuok lėtai ir ramiai.
Labai atsiprašau. Nereikėjo tavęs...
Gal juokauji?
Buvo nepakartojama! Pagaliau pamačiau Vivisteriją!
Įkvepiantis vaizdas.
Tu mane įkvepi.
Ne. Baly, mes negalime liestis.
Galbūt galime.
Ne.
O gal pamėginkime?
Ir kas tuomet?
Pažiūrėsime, kas nutiks,
ir jei bus siaubinga, žinosime, jog negalime būti drauge.
Bet juk gali išties baigtis siaubingai.
Tu gali išgaruoti. Aš galiu užgesti ir...
Po truputį.
Man taip pasisekė.
Man pasisekė, kad tave turiu.
Turiu eiti.
Pala, ką?
Kur eini?
Grįžtu parduotuvėn, kur mano vieta.
Rytoj ją perimsiu.
Palūkėk.
Tu to nenori, pati sakei.
Nesvarbu, ko aš noriu.
Žinoma, svarbu.
Paklausyk.
Gavai progą nors kartą įsiklausyti į savo norus.
„Norus”?
Taip, tavo turtingi tėveliai, kurie viską leidžia, tau turbūt nesakė,
kad daryti, ką nori, yra prabanga,
kurios tokie kaip aš neturime.
Kodėl ne? Tik pasakyk tėčiui, kaip jautiesi.
Tau tai svarbu. Galbūt jis pritars.
Kurgi ne.
Keista.
Maniau, kad tu stipri,
bet, pasirodo, tu tiesiog bijai.
Nedrįsk manęs smerkti.
Tu nežinai, ką reiškia,
kai tėvai viską dėl tavęs paaukoja.
Aš esu ugnis, Baly.
Negaliu būti kuo kitu.
Tokia esu aš, tokia yra mano šeima.
Mes taip gyvename.
Tikrai nemesiu viso to tik dėl tavęs.
Nesuprantu.
Todėl mes ir negalime būti kartu.
Lik sveikas, Baly.
DIDYSIS ATIDARYMAS
Sveiki atvykę.
Gera matyti jūsų veidus.
Buvo garbė tarnauti jums,
bet atėjo metas judėti į priekį.
Ateik.
Mano dukrele,
esi ryškiausia mūsų šeimos ugnelė.
Todėl su džiaugsmu perduodu tau viso savo gyvenimo darbą.
Geras triukas, ką?
Šį žibintą atgabenau iš senosios šalies.
Ir šiandien jį perduosiu tau.
Žinau ir kitų priežasčių.
Baly?
Vargeli.
Ką čia veiki?
Sakei, jog dėl to, kad tavęs nesuprantu, negalime būti kartu.
Bet yra ir kitų priežasčių. Daugybė.
Pirma, tu – ugnis, o aš – vanduo.
Tai beprotybė.
Tiesa?
-Kas jis? -Neįsivaizduoju.
Antra, sugadinau tavo šventę.
Esu tikras šmikis, ar ne?
-Visiškas. -Tiesa?
Trečia, jūsų gardėsiai – ne mano skonio.
Per aštrūs.
Pala, aš jį pažįstu. Maisto inspektorius.
Ak, taip. Ketvirta, manęs neįleidžia į tavo tėčio parduotuvę.
Yra milijonas priežasčių, kodėl negalime būti kartu.
Milijonas.
Bet yra viena priežastis, kodėl galime...
mes susilietėme.
Ir kai tą padarėme, nutiko
neįmanomas dalykas.
Mes pakeitėme vienas kitą.
Gana!
Koks čia dabar patikrinimas?
Širdies patikrinimas, pone.
Kas tu toks?
Vaikinukas, atplaukęs į jūsų dukters gyvenimą per apsemtą rūsį.
Tai čia tu sugadinai vamzdžius?
Ką? Ne. Tai...
Tu?
Tu susprogdinai vamzdžius?
-Aš... -Ugne.
-Tylos! -Ne!
Surizikuok.
Atskleisk savo tėčiui tikrąją save.
Mirus tėčiui, aš daug ko gailėjausi.
Bet tu mane išmokei džiaugtis ugnimi, kol ji dega.
Tišok.
Pasakyk, ką turi pasakyti.
Aš tave myliu, Ugne Šviesyte.
Ir esu beveik tikras, kad ir tu mane myli.
Ne, Baly, nemyliu.
Netiesa. Išbūriau juos.
Degy, tai meilė. Tikra meilė.
Ne, mama, tu klysti.
Baly, išeik.
Bet, Ugne...
Aš tavęs nemyliu.
Išeik!
Susitikinėjai su vandeniniu?
Tėtuk, aš...
Tu sukėlei tą nuotėkį?
Aš tavimi pasitikėjau.
Parduotuvės tu neperimsi.
Aš dirbsiu toliau.
Kodėl negaliu būti gera dukra?
Degučiai.
Iškeliausiu, kad tik nereikėtų būti čia.
Keliauk. Pamatyk pasaulio.
Užgydyk sudaužytą širdį.
Mano lašeli.
Mano mielas lašeli
Nutapiau tau paveikslą.
Vienišas vyras,
paskendęs liūdesyje.
Ugne.
Mama, tėti!
ATIDARYMAS
Potvynis!
Saugokitės!
Už jūsų!
Lipkit į viršų!
Potvynis! Greičiau!
Mama, vanduo!
Lipkit kuo aukščiau!
Degy!
Liepsna!
Paleisk mane!
Ugne, ne!
-Baly? -Rakto skylutę.
Tikėjausi pasirodyti didvyriškiau.
Tu grįžai, nors tiek visko prišnekėjau.
Gal juokauji? Kaip galėjau visa tai praleisti?
Laikyk duris.
Ne! Ne.
Ne.
Ugne, turime dingti iš čia!
Dabar pat!
Negaliu.
Atleisk, kad tą sakau, bet parduotuvei galas. Liepsna užges.
Ne! Tai – visas mano tėčio gyvenimas. Aš niekur neisiu.
Mesk man žibintą.
Ne.
Ak, Baly.
Ačiū tau.
Man čia per karšta.
Lipam!
Atgal!
-Turiu atidaryti. -Ne!`
Čia įsilies vanduo, ir tu užgesi.
Bet tu garuoji. Nežinau, ką daryti.
Viskas gerai.
Ne, negerai!
Ugne,
aš nieko nesigailiu.
Suteikei man tai, ko kiti ieško visą gyvenimą.
Bet aš negaliu gyventi be tavęs.
Atleisk, kad anksčiau to nepasakiau.
Aš tave myliu, Baly.
Kaip man patinka tas tavo mirgėjimas.
Jie židinyje!
Balio nebėra.
Ak, dukrele.
Jis mane išgelbėjo.
Tėti,
tai aš kalta.
Parduotuvė...
Balys.
Turėjau pasakyti tau tiesą.
Nenoriu perimti parduotuvės.
Žinau, kad tai buvo tavo svajonė, bet ne mano.
Atleisk.
Esu bloga dukra.
Ugne,
ne parduotuvė buvo svajonė.
Tu buvai svajonė.
Tu mums svarbiausia.
Aš jį mylėjau, tėti.
Drugelis.
Drugelis. Valytuvai. Pusė drugelio.
Senolis mirties patale prisimena vasarą, kai pirmąkart įsimylėjo.
Ji buvo ne jo nosiai,
o jis – jaunas ir nedrąsus.
Jis tikėjosi, kad kitą vasarą ji sugrįš.
Bet ji nesugrįžo.
Tobulai tinkate vienas kitam. Dešimt iš dešimt.
Nesuprantu. Kas vyksta?
Pasistenk pravirkdyti vandeninį, gerai?
Tau ateiti nebeužbausta.
Uždrausta.
Noriu tyrinėti pasaulį su tavimi, Baly Raibuly.
Noriu būti su tavimi visą gyvenimą.
Amžinai.
Kaminą jums reikėtų prasivalyti.
Taip ir žinojau. Mano nosis niekad nemeluoja.
PO KELIŲ MĖNESIŲ...
Jei būtum daržovė, būtum meilutė morkytė.
Mano karaliene.
Negaliu patikėti, kad norėjau ją uždaryti.
Atleisk.
Lape, palaikai „Vėjapūčius”?
Puf puf.
Žinai, kas smagiausia perėmus parduotuvę?
Kad nereikia valgyti Degio angliukų?
Atleisk, negirdėjau, aš dabar atsipūtęs.
Sveiki!
-Sveikas, Baly. -Baly! Jo!
Ugne, jau laikas.
Nemėgstu verksmingų atsisveikinimų.
Baly.
Esi baisus melagis.
Lašelis
Mano lašelis
Jis tikrai tas vienintelis?
Taip.
Tėti...
Gaila, kad ta praktika taip toli.
Geriausia stiklo dizaino įmonė visame pasaulyje,
gal ir negausiu to darbo.
Ir sugrįšiu po kelių mėnesių,
nes nieko neišeis...
Pirmyn, ženk į naują gyvenimą.
Mudu su mama lauksime tavęs čia.
Skirsime daugiau dėmesio vienas kitam.
Pradėjau nuo trumpų atstumų Žinojau, kuri bus stotelė kita
Bet kai tave pamačiau Supratau, kad nieko nebežinau
Tu būsi čia, o aš būsiu šalia Ar galiu pasakyti, kaip man patinki?
Man patinki
Jei ir tu kažką jauti O, mieloji, pasakyk
Žibėk ir spindėk
Kai mes kartu Jei būsi dangus, aš būsiu oras
Saulėtas lietus juk taip gražu
O, taip
Vasaros naktis ateina pamažu Kur aš esu? Žinai, kad lauksiu tavęs
Lauksiu tavęs
Jei ir tu kažką jauti
Mieloji, pasakyk
Žibėk ir spindėk
Jei ir tu kažką jauti O, mieloji, pasakyk
Žibėk ir spindėk
Žydėk
Ir spindėk
Amžinai
Žibėk ir spindėk
Jei ir tu kažką jauti O, mieloji, pasakyk
Žydėk ir spindėk
Pradėjau nuo trumpų atstumų
-Žinojau, kuri bus stotelė kita. -Tad jei kažką jauti
Bet kai tave pamačiau
Mieloji, pasakyk
Tu būsi čia, o aš būsiu šalia Ar galiu pasakyti, kaip man patinki?
Žydėk ir spindėk
Subtitrus vertė: Akvilė Katilienė