V minulých dílech jste viděli...
Jdu na hysterektomii.
Předstírám odvahu.
Nechci, aby se mé děti bály, nebo si myslely, že se bojím. Ale někdy se bojím.
Takže k tomu dojde, až budu v Austrálii.
Myslíš, že bych měla jet?
Paparazziové jsou brutální.
Nemůžu uvěřit, že mám 30 dní klidnou domácnost.
Páni! Co se změnilo?
Začala jsem chodit k terapeutce.
Konečně jsem si řekla: „Mám toho dost.
„To odmlouvání nebudu přijímat.“
Možná měla Khloé trochu pravdu.
Mám z tebe radost.
Když Gypsy napsala, že se chce dostat k reformám...
Chtěla jsem se s ní sejít.
Když jsem se ptala, jestli dostanu terapii,
dostala jsem oznámení, že nemám oprávnění.
Proč takové programy nezakládají?
Pořád mi to vrtá hlavou.
- Ahoj. - Ahoj.
To červené pyžamo ti sluší.
Znáš to.
Dneska jdu za mámou.
Zotavuje se po zákroku.
Ahoj, Corey.
Jen se chci ujistit, že má dobrou náladu.
Byla tu sestra a řekla mi,
že si můžu buď vzít prášek na bolest, nebo si dát martini.
Vím, co sis vybrala.
- To martini je boží. - Já vím.
- Ahoj. - Čau.
- Jak se cítíš? - Je mi dobře.
Mám po operaci a je mi skvěle. Cítím se dobře.
Jsem trochu oteklá, trochu bolavá, ale v pohodě.
Dnes odpoledne mi volali, že ten nádor byl benigní.
- Takže to je... - To jsi mi neřekla.
Jo.
To rád slyším. Ještě že přišli.
Vezmu si ještě pár dnů volna
a zkusím se uklidnit.
Jak dlouho se ještě budeš zotavovat?
- Budeš... - Co říkali?
Za dva týdny můžu cvičit?
Dva týdny. Dva týdny nesmíš s nikým spát.
-„Spát“? - Corey si zapamatoval tohle.
Jako se milovat?
Je pěkné, že sis to zapamatoval.
Asi víme, co se ti líbí.
Jenom... Celé je to na hlavu.
Khloé tam kdysi žila.
- Byl to její byt. - To je šílené.
Něco mě napadlo. Jak se první žena divila: „Bože, zvětšuje se mi břicho.“
a pak z její vaginy vylezlo dítě.
Vůbec se nebála, že...
Proč ji nezabili v domnění, že je mimozemšťan?
- Co? - Nikdy nevíš.
Kdyby tu ženu a její dítě zabili, nebyli by tu lidé, aby se množili,
takže se nikdo moc nebál.
Nedává to smysl.
Proč jsme si řekli: „Páni,
„její vagina se může roztáhnout tak na 10 centimetrů
„a pak z ní vyleze člověk?“
- Nikoho nenapadlo... - Páni.
...že je čarodějnice.
No tak. Zamyslete se nad tím.
Dobře.
Možná mi začaly působit prášky,
protože nemám tušení, o čem se to baví.
Pomoc.
Jsem snad jediná, kdo na něco takového myslí?
Ani nejsem sjetá.
Řekněme, že Eva otěhotněla jako první.
Myslíš, že to Adamovi nevadilo?
- Bože. - Byli to jeskynní lidé!
Myslíš, že Adama napadlo: „Jo, tohle je normální.
„Mojí ženský právě z rozkroku vylezl malý člověk.“
Myslíte, že by jí Adam nepodřízl krk?
Jasně, že jo.
Byla by to nejlepší epizoda Dateline.
- Páni. Mám pocit, že mám halucinace. - Co?
A proč se v bibli nepíše o dinosaurech?
- Mám vás ráda. - Mám tě ráda.
Určitě někam potřebujete jít.
Máme odejít? Chápu.
Zajdu si k psychiatrovi.
Musím zpátky do postele.
Neboj. Taky mám co na práci.
Kim a já jdeme do věznice.
Proč?
Kim tam jede a já ji chci podpořit.
Něco kvůli reformě?
Kvůli reformě, jo.
- Jenom si... - Bude to šílené.
Spousta chlapů tam bude pokřikovat.
Páni.
- Hodně štěstí. - Díky.
Produkční: Co máte s prsty?
Mám do koupelny velké posuvné dveře,
které když se otevřou, tak vidíte velké okno.
Zavírala jsem je a není na nich klika,
takže musíte vytáhnout vnitřní mechanismus.
Vytáhla jsem ho a obvykle je rukou takhle zastavím.
Ale pořádně jsem zatáhla a pak tam Saint vběhl s brambůrky.
Řekla jsem: „Je 20:30, žádné brambůrky.“
A pak bum a měla jsem...
Viděla jsem svou ruku a padla na zem.
„VAROVÁNÍ: Grafický záběr za 3, 2, 1...“
Chytila jsem se stolu a šla do kolen,
protože jsem viděla spoustu krve
a trochu mi tam trčela kost.
Tak jsem řekla: „Sežeň mi pomoc.
„Potřebuju led.“
- Ahoj, jak se máš? - Dobré ráno.
Nekřičela jsem.
Jen jsem řekla: „Pomoc.“
Dva?
Dva. Jo, oba jsou zlomené.
Nemohla jsem nic dělat. Doslova jsem zamrzla.
Ta bolest nejde popsat.
Jako byste celí byli v šoku.
Bolelo to víc než porod.
Ulomily se mi špičky, tak mi na konečcích plandaly.
- Já vím. Chci umřít. - Proboha.
A on na to pak řekne: „Existuje možnost,
„že vám nehet nikdy nedoroste.“
A já na to: „No tak.
„Vynaleznu nehtový implantát.“
Produkční: Ta hyperbarická komora pomáhá?
Myslím, že ano. Včera jsem v ní byla čtyři hodiny.
Ale kdo na to má čas?
- Je to jako... - Jo.
- Můžeme jít na 2,4? - Jo.
Je to vyšší tlak, protože je to významné.
Vypadá to skvěle.
Tohle vypadá skvěle?
Ano. Hodně toho je jen...
„DOKTOR JOHN LAYKE – PLASTICKÝ CHIRURG“
...trocha zaschlé krve a hnisu.
Bude to bolet?
- Ne, vůbec ne. - Určitě?
To je na peroxidu dobré.
Jen se chci ujistit, že se to nebude muset amputovat.
- Nebude. Stoprocentně. - Dobře.
Víte, co mě napadlo?
To je skvělé.
Myslím, že to dopadlo dobře.
- Mohlo to být zlé. - Mohlo to být moc zlé.
Nenechám se zpomalit.
Ukázala bych vám prostředníček, ale nemám ho.
VÍTEJTE – MĚSTO CALABASAS
Ahoj.
Kdo má takové kalhoty?
Ráda přijdu domů a vidím, jak se mé sestry povalují po mém gauči.
Jen jsem si přišla oddychnout.
- Polechtám tě. - Proboha!
Co jsi zač, Střihoruký Edward?
Mám v háji ruku.
- To teda jo. - Jo.
Nemůžu uvěřit, že jsem ji strčila do posuvných dveří.
Už je to pár dní, co jsem si zlámala prsty,
a ta bolest je pořád...
Je strašná. Je to...
Nedá se to popsat jinak, ale všechno je dobré.
Mám práci, takže tohle mě nezpomalí.
Zase jsem byla u terapeutky.
- Kvůli prstům, nebo obecně? - Ne.
- Jen obecná terapie. - Dobře.
Říkala: „Myslíte, že je klid vaše superschopnost.
„Já si myslím, že jste kvůli traumatu tak znecitlivělá,
„že jste zamrzla v poplachové reakci.“
Tomu bych věřila.
Pak řekla: „Jednou se Vám v životě
„něco stalo
„a vy jste zůstala klidná.
„A fungovalo vám to,
„tak jste klidná pokaždé.“
Nemyslíš, že to, jak tě okradli?
Předtím jsi klidná nebyla.
- Nevzpomínáš si na to? - Opravdu?
Byla jsi jako blázen, Kim.
Když někdo sáhl na tvé věci: „To je moje! Chtěla jsem si to obléct!“
Byla jsi naprosto... Uklidnila ses...
Měla bych jí říct,
protože chce mluvit o dětství.
- A já... - Ne, jako teenager
jsi nebyla klidná. Ani jako dvacátnice.
Kvůli všemu jsi řvala.
Byla jsi spratek. Vztekala ses.
Všechno to skončilo, když tě okradli,
protože jsi v té situaci zůstala v klidu
a dokonce jsi říkala: „Můj klid mě udržel naživu.“
Tehdy to začalo.
Na to nepotřebuješ pitomýho detektiva.
Představte si, že máte u hlavy zbraň, svázali vás
a táhnou vás po hotelovém pokoji.
A ten chlap mi říkal:
„Buď v klidu a přežiješ.“ Tak jsem to udělala.
Tehdy mi to posloužilo dobře a myslím, že mi to zachránilo život.
„OZBROJENÁ LOUPEŽ – UKRADENÉ MILIONY“
Ale zklidnila jsem se moc...
„Kim je vděčná, že vyloupili ji, protože její sestry by to zničilo“
...protože ostatní mohou můj klid zneužívat.
Nebo se ze mě stává robot bez emocí.
Ale něco ti povím.
Kourtney měla pravdu.
Divila jsem se,
protože říkala: „Proč tolik pracuješ?
-„Proč to děláš?“ - Proboha.
A já se na ni podívala a řekla: „Jsi Kourtney?“
Nevím, jestli chápeš, co tě motivuje.
A jestli nechápeš, co tě motivuje,
nejsi pánem své mysli.
Vědomí, co tě motivuje, ti přinese štěstí a radost.
Myslím, že jsme Kourtneyinu otázku na to, proč dělám to, co dělám,
v tu chvíli vzali defenzivně.
Ale myslím, že říkala,
že bych měla uznat, že utíkám před tím, abych se s tím vypořádala tím,
že si nabírám práci.
Taky řekla, že začala náš pořad sledovat, aby si něco málo zjistila.
To asi není dobrý nápad.
Říkala, že terapii potřebujeme všechny. Hlavně ty.
O tom nepochybuju.
Myslím, že bys na té cestě měla být se mnou.
Ale ne.
Nechci být jako Kourtney, ale vždycky to tak je.
Ale po terapii mě napadlo, že by se Khloé mohlo líbit
mít někoho, kdo jí pomůže
v určitých životních situacích.
Ahoj, holka.
Ahoj, Chi Chi. Byla jsi na tom plese, nebo ne?
Ne, nešla tam, protože zpívala s Northie.
- Jakou jsi měla roli? - Nezpívala jsem.
- Vůbec jsi nezpívala? - Nechtěla jsem.
Ty jsi nechtěla? To nevadí.
Nikdy nedělej to, co nechceš.
Jela jsem do New Orleans
a sešla se s Gypsy Rose.
- Jaké to bylo? - Úžasné.
Když je řeč o terapii, mluvila se mnou o tom,
jak systém funguje a jak i někomu
s tak těžkým případem, jako byl ten její,
řeknou, že není dost v háji na to, aby potřebovala terapii.
A to mi přišlo šílené.
Ale přišla mi opravdu silná.
Byla jako otevřená kniha.
Je mi jí líto.
Že měla od narození takový život.
- Jo. - Je to smutné.
Takže pojedeme na návštěvu do vězení.
- Jo. - Myslím, že by bylo úžasné
moct s sebou vzít kamery a...
To je ta dobrá část.
- Na to se moc těším. - Jo.
Už jsem s Kim byla v několika věznicích,
tak mám velkou radost, že tam konečně pustí kamery,
aby lidé viděli, jak to uvnitř vypadá, vyslechli si jejich příběhy
a možná je trochu polidštili.
Jsem připravená.
Co ještě dělám?
Nic.
Dělám si srandu.
SYDNEY, AUSTRÁLIE
Pojď. Pohni.
- Ahoj. - Vítejte.
Díky.
Jsem v Austrálii. Zvládli jsme to.
Moc se bavíme.
Travis je asi na týden na turné
po různých městech Austrálie.
Ale jelikož jsem předtím musela mít klid na lůžku
a pak jsem měla doma novorozence,
nebyla jsem venku s ostatními dětmi,
tak jsem chtěla zůstat v Sydney.
Mason je doma s tátou. Z toho jsem moc smutná.
Ale využívám každou vteřinu.
Máš rád mrkve?
Dobrá práce.
Chceš říct, co se ti v Austrálii zatím líbí nejvíc a nejmíň?
Nejradši mám zmrzlinu.
- Ta zmrzlina je vynikající. - A to je jako favorit na prd.
Nejradši bych měl mít horskou dráhu.
Zítra na ni jdeme, že?
- Na horskou dráhu? - Jo.
Co se nejvíc a nejmíň líbilo tobě, P?
Být na pláži.
A nejmíň se mi líbilo, že tu byl žralok,
takže nechci jít do vody.
Pravda.
Koho to zajímá?
Je 1% šance, že nás kousne.
To risknu.
Co se nejvíc a nejmíň líbilo tobě?
„ALLIE GARCIOVÁ – CHŮVA“
Nejvíc se mi líbila návštěva Mirandy.
- Jo. - Od její mámy
jsem se toho naučila hodně o tradicích,
které teď chci doma s dětmi udržovat.
- Jo. - Třeba to, že máma pořád vaří
a o všechny se stará.
- To, že její syn byl tak nápomocný. - Nápomocný, jo.
- A že všichni spolu myjí nádobí. - Jo.
Nejmíň se mi líbil ten pavouk.
- Je to... - Jo.
Proboha.
Do prdele.
Jediný důvod, proč bych se nikdy nepřestěhovala do Austrálie,
jsou pavouci.
Všude hledám pavouky.
Je to děsivé a nechtěla bych tak žít.
Líbí se nám v Austrálii?
Jasně.
Mrk.
Nevím, kde se v něm bere ten smysl pro humor.
Je jako malý Jim Carrey.
Dobře. Bylo nebylo...
Konec pohádky.
Tak vtipné to nebylo, Reigne.
Začíná být hodně po tátovi.
Asi začíná pochytávat jeho smysl pro humor.
Přesně tohle potřebujeme.
- Díky, že jste přišli. - Díky.
Díky.
- Pojď, Reigny. - Musíme jít tamtudy.
To je tak pěkné.
Tamhle je paparazzi.
Ahoj, paparazzi, ty stalkere.
To je otravné. Tak jo.
S tím chlapem tu nebudeme moc dlouho.
V Sydney jsou paparazziové všude.
Všude.
Tak jo. Půjdeme?
Utíká. Pojďme tudy. No tak.
Proto neberu Rockyho ven.
Pojď, P.
Ale i kdybych ráda zůstala doma ve své bublině,
nebylo by fér jet s dětmi do Austrálie
a nikam je nevzít.
Nemůžeme jim dovolit zkazit nám výlet.
LOS ANGELES, KALIFORNIE
- Víte, co si dáte? - Vím.
Osobně se mi líbí ta dýně...
- Neumím mluvit. - Dýňové květy.
Dýňové květy.
Co jsou sakra dýňové květy?
Než s Kim pojedeme do věznice,
mám schůzku s Malikou.
A ano, je to za branami.
Chtěla jsem to ujasnit.
Jak jsi na tom s tím dítětem?
Jsem vlastně šťastná, že jsem to celé
nevzala do vlastních rukou.
Protože teď chci randit.
To mám radost.
A říkám si: „Co když se jednou vdám?
-„Možná nechci...“ - Až se jednou vdáš.
Promiň, musím změnit, jak o tom mluvím.
Ano, změň to.
Letos máme hodně práce. Víš to, že?
Musíme velkolepě oslavit tvoje narozeniny.
Nechci velkou oslavu.
Neuděláme tu oslavu na téma Jíst, meditovat, milovat?
- Ne. - Dobře, pardon.
- To zní jako pořádná pohroma. - Ne, ale bylo by to...
Protože je to jako nepřímá terapie.
Terapie tak, jak ji chceš, protože je podle tebe.
Myslíš, že potřebuju terapii?
Stoprocentně.
Opravdu?
Teď to musí být v kurzu,
protože Kimberly mi taky řekla, že potřebuju terapii.
Měla bys svou sestru poslechnout.
- Není to tak zlé. - Ale já už na terapii byla.
Byla jsem u tří různých terapeutů.
- Sama nebo s někým? - Obojí.
Musela jsem k terapeutce kvůli těhotenství s Tatumem,
ale necítila jsem spojení.
Jen poslouchala.
Jako: „Právě jsem vám řekla celý svůj životní příběh.
„Každou temnou, démonickou věc. A vy na to řeknete jen: ‚Dobře.‘“
Nic na to neřekla?
Ne. Nijak mi neporadila. Jen poslouchala.
Jo, tak ta pro tebe rozhodně není ta pravá.
Zatím mi to dělal každý terapeut.
Jedna mi řekla, že terapii nepotřebuju,
protože věci prostě zpracovávám, takže vlastně...
Nevím. Byla to zvláštní schůzka.
Třeba jsem řekla: „Svého manžela
„jsem našla v motelu v drogovém doupěti,“
říkala jsem něco takového, ale ona řekla: „Rozčílilo vás to?“
A já: „Ne, chci říct...“ Byla jsem klidná.
Zeptala se: „Cítíte vztek?“ A já na to: „Ne.“
Tak řekla: „Nemyslím, že mě potřebujete.“
A já se divila: „Ona mě vyhazuje?“
Nemohla jsem to pochopit: „Vy se se mnou rozcházíte?“
Nechápala jsem, co se děje, ale...
Myslím, že se se mnou rozešla terapeutka.
Zažila jsi několik traumatických událostí.
Potřebuješ někoho, kdo ti pomůže najít východ. To je vše.
Nepotřebuješ někoho, kdo ti řekne, jak být Khloé.
Potřebuješ někoho, kdo ti ukáže cestu ven
z tvé 25leté hibernace
za branami.
Nemůže to trvat věčně.
Určitě terapii potřebuju.
Jen si nemyslím, že mám problém,
a neříkám si: „Nemůžu najít cestu, potřebuju terapeuta.“
Říkám si: „Jo, dobře. Zkusím terapii.“
Souhlasím.
Tak jednou týdně potřebuju být více společenská s dospělými.
Chci chodit na večeře. Ne...
Ne na víc večeří.
Nepřehánějme to.
S nikým nechodím nebo tak.
Ale až budu...
Tak to je krok dva.
Políbily jsme spoustu žab. Pořád hledáme prince.
Když nechceš tohle...
Zkus mluvit s různými terapeuty,
dokud to ostatní nevyřešíme.
Kdo na to má čas?
Udělej si ho.
SYDNEY, AUSTRÁLIE
Kourtney: Jak to mám otevřít?
Můj manžel je doma.
- Chyběl jsi mi. - Chyběla jsi mi.
Travis je doma. Vrátil se do Sydney.
Co to bylo, zlato?
Jak to bylo dlouho? Devět dní?
Tak dlouho. Přišlo mi to jako věčnost, zlato.
Tohle je nejdéle, co jsme se neviděli
od narození dítěte.
- Jsi připravený, zlato? - Ano.
S Rockym jsme vůbec neměli
chůvu nebo pečovatelku.
Ale teď, když jsme v Austrálii, bylo důležité někoho přivézt,
abych mohla jít někam ven s ostatními dětmi
a mít s nimi dobrodružství.
Takže každé dobrodružství plánuju
kolem jeho spaní.
A tak mám okno, kdy můžu být pryč asi...
Mám dvě a půl hodiny čas,
kdy jsem připravená se vrátit.
Ahoj, kamero.
Chovej se normálně, Reigne.
Chovám se normálně.
Tady, Travisi!
To je naše loď.
- Je to dobré. - Tohle taky.
- To je pěkné. - Moc pěkné.
Bezva.
Mami!
Přestaň se muckat s Travisem.
Nemáte teď miminko? Nedělejte tak rychle další.
Podle mě je krásné vidět rodiče,
hlavně ty, kteří mají čerstvě miminko,
být k sobě laskaví a milující.
Není na tom nic špatného.
Děláš jí cucáka?
- Ne. - Je to něžný polibek na krk.
Jasně.
Jen mi chyběl.
Je náš oblíbený.
Ahoj, kamero.
CHOWCHILLA, KALIFORNIE
Díky.
Díky. Uvidíme se později.
Díky. Pardon, můžete to otevřít?
Poslední dobou mi otevírání věcí moc nejde.
Nejdřív pojedeme do věznice Valley State v Chowchille.
Kdykoliv navštívím věznici a setkám se s novými lidmi
je to život měnící zážitek.
Myslím, že by mé rodině a přátelům prospělo
tohle zažít.
Vím, že má Khloé velké srdce a vím, že by vůči lidem uvnitř
cítila empatii a chtěla by pomoct.
Simon a Savas jsou Khloéini nejlepší přátelé
a věděla jsem, že by se jim tenhle zážitek líbil.
Myslím, že potřebujeme co nejvíc hlasů.
Kdo tu je ještě? Scott?
Jo. Scott Budnick a pád dalších chlapů.
Všichni chlapi, kteří jsou se Scottem,
s naším týmem, dostali doživotí
a dostali se ven a teď pracují pro Scotta.
- Vylezte ven. - Dobře.
- Ahoj. - Jak se máš?
- Dobře.
- Ráda tě vidím. - Díky, že jsi přišla.
- Díky za pozvání. - Vážím si toho.
Tohle je vedoucí tým vězení...
Zdravím.
Guvernér Newsom poslal delegaci do Norska,
které je známé nejhumánnějším vězeňským systémem na světě,
a řekl: „Jak tady vytvořit věznice,
„aby byly nejhumánnější v Kalifornii?“
A tato byla vybrána jako první.
Jsou tu lidé s doživotím?
Spousta. I s doživotím bez podmínečného propuštění.
Takže lidé, kteří jsou v podstatě odsouzeni k tomu, aby tu umřeli.
Je to druhý stupeň, takže nižší úroveň.
„TRISTAN LEMON – ZÁSTUPCE ŘEDITELE CDCR“
Takže tu máte populaci ochotnou zkusit něco nového.
Snažíme se změnit prostředí věznic
a změnit jejich kulturu.
Páni.
Tak jsme tady. Jdeme na to?
Jdeme na to.
„NEBEZPEČÍ - VYSOKÉ NAPĚTÍ VSTUP ZAKÁZÁN“
Připravte si průkazy.
Tady jim musíte ukázat svůj průkaz a propustku.
Tady se ujišťují, že nikdo neutíká.
Sem jdeme.
Budova C1 je výcvikový program pro psy.
Zachraňují psy, které by v útulcích zabili.
Trénují je a dávají je vojenským veteránům
a těm, kteří potřebují asistenční psy.
A jestli myslíte, že je to skvělé pro psy,
počkejte, co to dělá s lidmi,
kteří nikdy nepoznali bezpodmínečnou lásku.
Je to celkem nádherné.
Takže mají rádi, když někdo přijde a ...
Nevím, jak to nazvat... na návštěvu?
- No jasně. - Dobře.
Vždycky říkají: „Když přijdete, tak se cítíme normálně.
„Necítíme se pod zámkem.“
Cítíme se lidsky.
Můžeme je jít pozdravit?
- Bože, co to dělá? - Chceš je pozdravit?
Jak je?
Jen jsem vás chtěla pozdravit. Jak se máte?
Ahoj. Jak se máte?
Ráda vás poznávám.
Kim K jako prezidentku.
Jsem rád, že se zajímáte o náš program
a upoutáte na něj pozornost.
Je to důležité a moc si toho vážím.
Díky, lidi.
Jste nejlepší.
Díky. Nashle, lidi.
Tenhle vězeňský systém je nastavený tak,
aby byl jako ten v Norsku,
který je veden víc jako rehabilitační centrum.
Všichni, kdo do systému vstoupí,
by měli vyjít jako lepší lidé, že?
Nedávalo by tedy smysl jít k jádru jejich problémů,
dát jim terapii a vzdělání?
Ale na většině míst tohle nemají.
Jsou nastaveny k selhání.
Tak proč jim nedat potřebnou pomoc?
Jsem nadšená, že dnes uvidím, jaké to je.
Jak je, lidi?
- Jak se máte? - Ahoj. Jak se máte?
Ráda vás poznávám.
Díky za pozvání.
Díky, že jste přišli.
- Ahoj. - Dáte nám přehled?
Trénink trvá od deseti týdnů
po šest až devět měsíců. Podle jejich potřeb.
Jak víte, ti psi jsou z útulků. Přichází sem s traumaty.
Je na nás pracovat jako tým a povzbudit je,
aby je adoptovali, a připravit na nový domov.
A nás to naučí zodpovědnosti, empatii, soucitu.
Tito psi tady jsou velkou součástí naší komunity.
Někteří naši kluci jsou na druhé úrovni, ale jsou ze čtvrté a třetí.
Někteří 20, 30 let nepohladili psa.
Když jsme na procházce, tak si je chtějí pohladit.
A vidíte tu proměnu.
Jistě si umíte představit, že vězeňská kultura diktuje,
že pro zranitelnost tu není místo.
Nebo pro projev jakýchkoliv emocí.
To se snažíme změnit.
Když poznají svoje emoce, budou se lépe rozhodovat.
Můžeme se podívat na jeden pokoj, jak tu žijete?
Protože nemusíte být v téhle přeplněné budově, že?
Ať mají psi prostor.
- Jasně. - Skvělé.
Můžete mi podepsat lísteček?
Určitě je pro lidi těžké
vidět tyto muže
a nemyslet na jejich oběti a rodiny obětí.
Ale co máme dělat?
Odhodit všechny, kdo v životě něco poserou?
Máte tu televize.
Jasně, záleží na kontextu.
Nechci říkat: „Ty jsi zavraždil 20 lidí? Dám ti druhou...“
Nic takového neříkám.
Ale myslím, že si ti lidé zaslouží šanci.
Pěkně jste si kvůli nim uklidili.
Kvůli mně jste si neuklidili.
Psi tu spí s vámi?
Ano, spí v psinci.
Bezva.
- Tohle je vaše? - Ne, tohle je moje.
To jsou panenky? Nevím, jak se jim říká.
- Myslíte, že ve vězení máme panenky? - Pardon. Lituju, že jsem to řekla.
Jo, tyhle vyrábím já.
Tuhle jsem si tu nechal s tužkou.
- Můžu se podívat? - Nějaké jsme vám vyrobili.
- Všichni pomohli. - Z čeho to je?
Z papíru. Papíru a inkoustu.
Ne ne. To je úžasné.
Tohle je jedna z prvních, co jsem udělal.
Chtěl jsem vás požádat o podpis.
- Jasně. - Určitě ji máme zkazit?
- Ano. - Ano.
Je si 100% jistý.
Vězení se vyobrazuje jako neskutečně násilné a hrozné,
a všichni jsou vyobrazování v negativním světle.
Určitě tu všechny ty prvky existují.
O tom nepochybuju.
Ale nemyslím, že zdůrazňujeme moc kreativity
a proměn.
Lidi, musíme jet.
Chci nás rozdělit na skupiny.
Stojí tam „Kim K“, ale není to moc poznat.
- Když je to na kameře, je to poznat. - Jo, jasně.
Jasně.
SYDNEY, AUSTRÁLIE
Oni jen tak levitují. Ani nemávají křídly.
- Proboha. - To je bezva.
Obědváme na lodi
a pozvali jsme Marka Hoppuse z Blink-182
a jeho ženu Skye.
- Ahoj, ráda tě vidím. - Jak se máš?
„SKYE HOPPUSOVÁ“
Mark a Travis se znají odjakživa
a Skye mi hodně pomáhá
zvládat život na turné.
Jo, těším se na jídlo. Mám takový hlad.
- Pak půjdeme do Luna Parku. - To parku.
Na každém vystoupení jsme se Skye spolu v zákulisí.
Brávala na turné svého syna, když byl malý,
tak je pěkné, že to máme společné.
- Jak to jde? - Dobře.
- Už sis pochovala koalu, nebo ne? - Ne, do zoo jdeme zítra.
Ale myslím, že si je chrání, protože jsou ohrožený druh.
- Jo. - Slyšela jsem, že mají kapavku.
Je to pravda?
Počkat. Co?
- Koaly mají kapavku. - Myslím, že všechny mají chlamydie.
- Ne! - Oni mají průjem?
Ne, průjem ne. Něco horšího.
- Jak je miminku? - Je v pohodě.
Byl hodný?
- Spí s námi v posteli. - Jo.
Probouzet se s ním je nejlepší.
Po ránu je tak usměvavý.
Jo, nerada ho opouštím. Jsem z toho nervózní.
Přijde mi to jako dlouhá doba.
- Jo. - Co děláme?
Myslím, že taková budu asi další tři měsíce.
Jak dlouho myslíš, že budeš kojit?
Ráda bych vydržela aspoň rok.
Reignyho jsem kojila rok.
- Pak mě začal kousat. - Ne!
Jo. Jack to dělal taky.
- Jo? - Jo.
Tamhle je botanická zahrada.
- Díky. - Je ohromná.
- A tamhle opera. - Hele, Reigny.
Tamhle pod mostem je Luna Park.
Já tě vidím.
Dobrá práce.
Ahoj, Travisi, ahoj, Kourtney.
- Jak to jde? - Ahoj.
To je tak bezva.
CHOWCHILLA, KALIFORNIE
VĚZNICE VALLEY STATE
Máme tu pár lidí z našeho programu KPR,
kteří dostali doživotí a teď jsou doma.
- Dobře. - A teď pracují na těchto místech.
Jak se dostali ven?
Tohle Kim dělá.
- Když byli odsouzeni neprávem. - Dobře.
Ahoj. Jak se máte?
- Ahoj. - Ahoj, lidi.
Můžu všechny požádat o pozornost? Máme tu hosty.
Jsem ráda, že jsou tu i kamery,
protože taková skupinová sezení děláme pokaždé,
protože když ty lidi poznáte a zjistíte, jací jsou,
pomůže vám to pochopit,
že nemáte soudit knihu podle obálky, a půjdete trochu hlouběji,
abyste pochopili jejich situaci a proč udělali svá rozhodnutí.
Jestli se někdo chce o něco podělit, ráda si to vyslechnu.
- Ahoj, jsem Michael Freitas. Jak se máte? - Dobře.
Usem uvězněn od 18 let,
dostal jsem doživotí bez podmínečného propuštění. Teď mi je 42.
Soudce mi řekl, že jsem nenapravitelný a že ve vězení umřu.
A nikdy nevidí naději.
Nevidí, že se člověk může změnit.
Řeknu vám, kdy...
Zbývá mi jeden semestr. Dělám si bakaláře na univerzitě ve Fresnu.
Nevěřím, že si druhou šanci zasloužím,
ale kdybych ji dostal, jsem dobře připraven
a dnes vím, že už nikdy nikomu neublížím.
Vážně doufám, že tu druhou šanci dostanete, protože si ji zasloužíte.
Opravdu.
Pro mě je asi nejtěžší slyšet...
jak mladí jste všichni byli.
Myslím, že jste tenhle výsledek nezamýšleli.
Ale jste mladí
a nemít naději na druhou šanci mi přijde...
šílené.
Někteří z nich spáchali hrozné zločiny,
ale byli teenageři.
A představte si, jak jste jiní,
když je vám 40, 50 a 60,
než když jste byli teenageři.
A ano, jsou to rozhodnutí, se kterými musí žít,
a jejich volby.
A ta rozhodnutí by měla být trestná,
ale věřím, že někteří lidé by měli dostat druhou šanci.
Jedna z věcí, které máme společné, je trauma.
Všichni, kdo jsme byli zavření, pocházíme z traumatického prostředí
a neschopnost vypořádat se s traumatickými zážitky
nás vedla k našim činům.
Mnoho z nás se naučilo, že jedna z možností je násilí.
Alkohol je možnost.
Užívání drog je možnost.
Říkáme tomu opasek s nástroji.
Dostali jsme nevhodné nástroje k tomu jak se vypořádat s bolestí.
Ale když takhle přijdete do vězení, začnete se učit.
Ty nástroje nefungovaly.
Tohle nefungovalo. Tamto nefungovalo.
A dáte do opasku nové věci.
Než se nadějete, začneme se učit navzájem,
jak být lepšími lidmi.
Jmenuju se Oscar.
Jsem nervózní, protože má švagrová váš pořad miluje.
Takže se naštve, když to podělám.
Ale víte, jak teď slyším Mikea mluvit,
připomíná mi to něco, na co myslím každý den...
Co mi řekla matka mé oběti, když mě odsoudili:
„Doufám, že se každý den probudíš a nebudeš se mít na co těšit.“
A já si uvědomil, že tak jsem žil dávno předtím.
A že se musím zlepšit, abych byl pro společnost lepší,
protože i když se nevrátím domů,
setkávám se s lidmi, kteří se domů vrátí.
Chápu, že ne všichni to cítí tak jako já.
Ale stejně to nezmění mou empatii vůči někomu,
kdo chce svůj život zlepšit.
Hlavně když neznáte jejich pozadí, jejich historii
a co je vedlo k jejich volbám.
V tu chvíli jako společnost necítíme soucit
a nesnažíme se pochopit, kde je jádro problému.
Vidíme jen jejich trestní rejstřík a kým jsou na papíře.
Je toho na nich mnohem více.
I když se domů nikdy nevrátím, dokážu, že si druhou šanci zasloužím.
Takže se ve volném čase snažím ostatní neformálně mentorovat.
Vím, jaké to je, cítit se zlomený, v depresi, smutný.
To, co děláte, je také moc důležité,
protože to pomáhá morálce
a vy to znáte líp než ostatní,
takže nepřestávejte.
Díky. Do mi dělá radost.
Vidím, že tenhle vězeňský model funguje.
Tito muži se vyvíjí, učí se
a dostávají nástroje k tomu, jak se vypořádat s traumatem,
které kdysi zažili.
A jestli se kdokoliv z nich dostane ven,
chcete, aby byli těmito nástroji vybaveni.
Nechcete, aby se vrátili k rutinám a zvykům,
které kdysi měli.
A to nemůže být snadné.
Musíme jít přes ulici do ženské věznice.
Vážím si vás. Mám vás rád. Uvidíme se později.
Díky, lidi.
Díky za pozvání.
Rád jsem vás poznal.
Ráda jsem vás poznala.
Nashle.
SYDNEY, AUSTRÁLIE
Dobře.
Na, tohle je pro tebe.
Luna Park kvůli nám na den zavřel,
což je úžasné.
Řekni: „Zánět spojivek!“
Zánět spojivek!
Když už odcházím od miminka, chci se účastnit,
co nejvíc toho využít.
Mít tuhle vzpomínku s dětmi a Travisem
je výjimečné.
- Taky jednu dostaneš. - Díky, Reigny.
- Jdeme zpátky. - Díky, že jste se připojili.
Díky za oběd.
- Uvidíme se zítra na vystoupení. - Jo.
- Čau, Marku. - Ahoj.
Šťastného Valentýna...
Austrálie by zatím nemohla být dokonalejší.
Jsem šťastná, že jsem se rozhodla jet.
Už teď se mi motá hlava.
Je to tak vysoko.
Ne.
Proboha.
To bylo bezva.
Produkční: Jaká byla ta atrakce?
- Děsivá. - Hrozná.
Nebyla hrozná. Byla Děsivá.
- Ještě jednou, mami. - Ne.
Mámu bolí prsa.
Mami.
Ahoj, Travisi!
- Ahoj. - Ahoj.
Milujeme vaši hudbu.
Díky. Přijdete na zítřejší vystoupení?
Ne, nemůžu. Nemám peníze.
Když vás rodiče pustí, dáme vás na seznam.
- Jo. - Jo?
Počkat, kolik to stojí?
Nevím. Pro vás nic.
- Opravdu? - Jo.
- Co? - Dobře.
Jen když vám to rodiče dovolí.
- Naši to dovolí. - Zavolám jim.
- Mí rodiče to dovolí. - Díky.
Udělám si s nimi selfie, zlato.
Jsem zvyklá vidět Travise takhle,
protože je k fanouškům moc laskavý.
- Máte to? - Jo, mám.
Pořád někomu dává lístky.
Hlavně když jsou velcí fanoušci a nesehnali je.
Čau, lidi. Napíše si vaše čísla nebo jména.
Nevím, jestli to zvládnu.
Sakra!
Je vzácné, když jsem s dětmi dva týdny nepřetržitě,
protože musí do školy a mají kamarády.
- Proboha. - OMG. Boží.
- To bylo tak dobré. - Můžeme jet znova?
To zvládneš, Reigny.
Tohle jsou nejděsivější atrakce, na kterých kdy Reign byl.
Proboha, zlato. Ne! To ne!
- Božínku, Reigny. - To je šílené.
- Ne. - Do prdele.
Dostal jsi mě, Reigne.
Mám tě, P!
CHOWCHILLA, KALIFORNIE
ŽENSKÁ VĚZNICE STŘEDNÍ KALIFORNIE
Poprvé jsem v ženské věznici.
Já v ženské nikdy nebyla. Tohle je mé poprvé.
Kim! Mám vás moc ráda, Kim!
A já vás!
Pomozte nám se odsud dostat.
Snažím se.
Mluvit s muži bylo úžasné.
Hned přes silnici je ženská věznice.
Ahoj, lidi.
Mám si sednout sem?
Ahoj.
Jsem tak ráda, že tu jsem.
První člověk, kterému jsem pomohla, byla žena.
Byl to její první prohřešek. Drobný prohřešek s drogami.
Říkala jsem si: „Jak to, že ta žena dostala
„stejný trest jako Charles Manson?“
Nedávalo mi to smysl.
Vůbec jsem nevěděla...
Neznala jsem nikoho, kdo byl ve vězení.
Jenom Khloé, ta tam byla sedm minut za řízení pod vlivem.
Khloé, teď tu budeš mít uznání.
Vítejte, Khloé.
Bože, sedm minut.
Nechtěla jsem tě ztrapnit.
- Bylo to... - To sestry dělají.
Bože. Ale... Dobře.
To, že mě hodili na záchytku, mi žádné uznání nezíská.
Nebudou si myslet: „To se má.“
Ale díky, Kim.
Jsem ráda, že tu jsem, takže děkuju za pozvání.
Na co jste hrdé?
Na co jsem hrdá?
Že jsem si ve vězení dodělala vzdělání.
Udělala jsem maturitu, mám dva tituly.
To mě připravilo na zářnější budoucnost,
kdy to už nebudu muset udělat znovu.
Amen.
Proboha, možná budu na měkko.
Jenom... Doplnila jsem si vzdělání a stala se tím nejlepším já,
protože jednou
jsem si myslela, že budu jen násilnice. A to...
Jsem tu proto, že jsem byla extrémně násilná,
ale dnes už násilná nejsem.
Také jsem hrdá na to, že budu mít tři tituly.
Tohle je můj poslední semestr.
Také trénuju psy.
Už to dělám pět a půl roku. Už jsem zavřená 27 let.
Kim Kardashian, jsem ráda, že jste sem přijela.
- Díky. - Vážím si vás za to,
že jste změnila kurz,
že jste měla odvahu říct: „Začnu pracovat na tom
„dostat lidi z vězení.“
To není populární.
Motivuje mě to, že si věci pamatuju.
Dokud si to budu pamatovat, budu motivovaná.
Budu dál chodit do školy.
Dál se budu vzdělávat.
Protože stojím za víc, než o mně tvrdili.
Takže jsem ráda, že máte tu odvahu
nás vidět jinak.
Jó, přijela sem Kim Kardashian.
- Všechny za něco stojíme. - Ano.
Naprosto.
Amen.
Díky.
Jsem na Kim tak neuvěřitelně hrdá.
Za všechnu tu práci, kterou na vězeňské reformě odvedla,
a že ukázala, že není jen kráska.
Je chytrá, má hodně empatie a soucitu s ostatními.
Nikdo si ani nepředstavoval, že by Kim dělala vězeňskou reformu,
že by šla na práva. Kim dělá spoustu věcí,
o kterých všichni nejspíš pochybovali.
A mění lidem životy. Mění zákony.
Mění svět a zanechává ve společnosti otisk,
na který může být za své děti hrdá.
Slyšela jsem vaše příběhy
a každá z vás mě inspiruje.
Děkuju.
Od těch žen často slyším, že když je odsoudili,
neměly vůbec žádnou naději.
Ale když přišly do této konkrétní věznice,
kde je více rehabilitační perspektiva,
znovu nalezly naději.
Myslím, že to je nejdůležitější.
Máme Kim, kde je Khloé?
Budou menší lidé vepředu? Můžu jít dopředu.
Menší lidé dopředu.
Bylo od vás hezké, že jste přijela, Khloé. Díky moc.
Díky za přivítání.
Konečné řešení je mít místo, které věznici připomíná,
ale má rehabilitační prvky.
To je podle mě budoucnost
a jediná odpověď na náš přeplněný vězeňský systém.
Je jasné, že ten rehabilitační model funguje.
Neumím si představit místo, kde by nefungoval.
Raz, dva, tři.
Díky.
V posledním díle série uvidíte...
Už jsem na vystoupení dlouho nebyla
a jsem nadšená, že s sebou beru všechny děti.
Ahoj, synku.
Mám tě rád.
- Proboha. - Ahoj.
Ahoj, holky.
Je tu Tatum.
Dnes je u mě doma rodinná večeře.
Ahoj, lidi.
- Je nejlepší. - Ahoj.
- Vypadáš v pohodě. - Ahoj.
Počkat, někdo s martini začal beze mě?
- Asi jsem opilá. - Co?
Jsem jako Kourtney.
- Konečně jsem byla na terapii. - Ne ne.
Ty sis tím musela projít první.
Teď chápeš, proč jsem chtěla, abyste šly.
Jste připravené si změřit biologický věk?
Jo.
Bože, asi jsem mnohem starší, než to ukáže.
Toho se bojím.
Jestli jsem starší, než je můj věk,
nebude to vůbec dobré.
Ne!
Proboha.
České titulky Jan Šauer