Din episoadele anterioare...
Voi face o operație de histerectomie.
Am făcut pe curajoasa.
Nu vreau să-mi îngrijorez copiii sau să creadă că mă tem, dar uneori mă tem.
Eu o să fiu în Australia când te operezi.
Credeți că ar trebui să plec?
Paparazzii sunt groaznici.
Nu pot să cred că de 30 de zile e liniște la mine acasă.
Uau! Ce s-a schimbat?
Am început să merg la o psihoterapeută.
În sfârșit, am zis: „M-am săturat.
„Nu vreau să văd atitudinea asta.”
Poate că Khloé avea puțină dreptate.
Mă bucur pentru tine.
Când Gypsy a zis că vrea să ne cunoaștem și să se implice în reformă,
chiar am vrut să o cunosc.
Când i-am întrebat dacă pot să fac psihoterapie,
mi s-a spus că nu mă calific pentru terapie individuală.
De ce nu înființează programe?
Mă șochează asta.
- Bună! - Bună!
Ce drăguță ești în pijamaua asta roșie!
Păi, știi cum e.
Azi o vizitez pe mama.
Își revine după operație.
Bună, Corey!
Mă asigur că se simte bine și că e în toane bune.
A venit o asistentă și mi-a zis
că pot ori să îmi iau pastila de durere, ori să beau un martini.
Știu ce ai ales.
- E al naibii de bun martiniul. - Știu.
- Salutare! - Bună!
- Cum te simți? - Sunt bine.
Am făcut operația și mă simt minunat. Mă simt bine.
Zona încă e puțin umflată, mă mai doare puțin, dar sunt bine.
M-au sunat azi și mi-au zis că tumoarea era benignă.
- Deci, este... - Nici nu mi-ai zis.
Așa e.
Mă bucur să aud. Noroc că au venit ei!
Așa că în următoarele câteva zile
o să încerc să mă relaxez.
Cât mai durează recuperarea?
- Ești... - Ce au spus?
Pot să fac sport peste două săptămâni?
Două săptămâni. Nu ai voie să ți-o tragi două săptămâni.
- Să ți-o tragi? - Asta a reținut Corey.
Adică să faci sex?
Îmi place că ai ținut minte asta.
Cred că acum știm ce-ți place.
Dar e pur și simplu... E halucinant...
Acolo a locuit Khloé.
- A fost apartamentul ei. - E incredibil.
Mă întreb dacă prima persoană a cărei burtă a început să crească
și din vaginul căreia a ieșit un bebeluș...
Nu s-au gândit că era...
Cum de n-au omorât persoana aia, crezând că e extraterestră?
- Poftim? - N-o să știm.
Dar, dacă ar fi ucis femeia și copilul, n-ar mai fi fost oameni care să procreeze,
deci n-au fost prea îngrijorați.
Nu se leagă.
Cum de am zis: „Uau!
„Vaginul ei se mărește cu zece centimetri,
„și din el iese un om?”
- N-au zis... - Uau!
...că e vrăjitoare și n-au omorât-o?
Zău așa, oameni buni! Gândiți-vă la asta!
Bine.
Cred că medicamentele mele au început să-și facă efectul,
pentru că nu știu despre ce vorbesc oamenii ăștia.
Ajutor!
Sunt singura care are gândurile astea de om drogat?
Nici nu-s drogată.
Să zicem că Eva a fost prima femeie care a rămas gravidă!
Lui Adam i s-a părut în regulă?
- Doamne! - Erau preistorici.
Credeți că Adam a zis: „Da, e normal.
„Iese un om dintre picioarele târfei mele preferate.”
Chiar credem că Adam n-ar fi făcut-o bucăți?
Ba cum să nu?
Ar fi fost cel mai bun episod din Dateline.
- Uau! Mi se pare că am halucinații. - Ce e?
Și de ce nu sunt dinozauri în Biblie?
- Vă iubesc. - Și eu te iubesc.
Sigur aveți treabă.
Vrei să plecăm? Am înțeles.
Eu mă duc la psihiatrul meu.
Trebuie să mă întorc în pat.
Nu-ți face griji! Și eu am treabă.
Eu și Kim o să mergem la o închisoare.
De ce?
Se duce Kim, și eu vreau să îi fiu alături.
Pentru reformă?
Pentru reformă, da.
- Mergem să... - O să fie interesant.
O să fie plin de tipi care o să urle tot felul de prostii.
Uau!
- Baftă! - Mulțumesc.
Producătoare: Ce ai pățit la degete?
Știi ușa mare glisantă din baia mea,
care se deschide și poți să vezi fereastra din baie.
Am închis-o, și nu are încuietoare,
așa că trebuie să scoți tot mecanismul din interior.
Am tras de ea și, de obicei, o opresc cu mâna.
Dar am tras-o foarte tare, și atunci a intrat Saint cu chipsuri.
I-am zis: „E ora 20:30. Fără chipsuri!”
Și apoi a făcut „bum!”, și eu am făcut...
M-am uitat la mâna mea și am căzut.
ATENȚIE: Imagini cu impact emoțional în 3, 2, 1...
M-am ținut de masă și m-am ridicat în genunchi,
pentru că am văzut mult sânge
și se vedea puțin cum ieșea osul.
Și am zis: „Ajută-mă!
„Am nevoie de gheață.”
- Bună! Ce mai faci? - Bună dimineața!
Nu am țipat.
N-am făcut nimic. Am zis doar : „Ajutor!”
Două?
Două. Da, amândouă sunt rupte.
Pur și simplu m-am blocat.
Nici nu pot să vă descriu durerea,
dar corpul îmi intrase în stare de șoc.
M-a durut mai rău decât când am născut.
S-a rupt vârful, deci fiecare deget are o bucată care plutește în aer.
- Știu, îmi vine să mor. - Doamne!
Și apoi mi-a zis: „Și e posibil ca unghia
„să nu-ți mai crească niciodată la loc.”
Și eu am zis: „Zău așa!
„O să inventez un implant de unghii.”
Producătoare: Te ajută terapia hiperbară?
Cred că da. Ieri am făcut patru ore.
Dar cine are timp pentru așa ceva?
- Este... - Da.
- Putem să facem la 2,4? - Da.
E o presiune mai mare, pentru că e destul de grav.
Arată super.
Ți se pare că arată super?
Da. Majoritatea este doar...
DR. JOHN LAYKE CHIRURG PLASTICIAN
...sânge uscat și limfă.
O să doară?
- Nu, deloc. - Ești sigur?
Ăsta e avantajul peroxidului.
Vreau doar să mă asigur că nu o să fie amputate.
- Nu o să fie. Îți garantez. - Bine.
Știi ce mi-a trecut prin minte?
PUZZLE MORTAL 2
Ce tare!
Cred că ai scăpat la limită.
- Putea să fie foarte grav. - Exact.
Asta nu o să mă încetinească.
V-aș arăta degetul mijlociu, dar nu-l am.
BUN-VENIT ÎN ORAȘUL CALABASAS
Bună!
Cine poartă astfel de pantaloni?
Îmi place să vin acasă și să-mi găsesc surorile întinse pe canapea.
Mă odihnesc și eu.
- Gâdi-gâdi! - Dumnezeule!
Ești Edward Mâini-de-foarfece?
Mâna mea nu e bine.
- Nu, nu e bine. - Nu.
Nu pot să cred că am strivit-o cu o ușă glisantă.
Au trecut câteva zile de când mi-am rupt degetele,
și durerea e tot...
E oribilă, pur și simplu...
Nu pot s-o descriu altfel, dar e în regulă.
Am treabă, așa că n-o să las asta să mă încetinească.
M-am văzut din nou cu terapeuta.
- Pentru degete? - Nu.
- Cu psihoterapeuta. - Bun.
Și mi-a zis: „Tu crezi că superputerea ta e calmul.
„Cred că ești atât de desensibilizată din cauza unei traume,
„încât ești blocată în starea de «luptă sau fugi».”
Asta cred și eu.
Apoi a zis: „La un moment dat, în viața ta
„s-a întâmplat ceva,
„și tu ai rămas calmă,
„și asta te-a ajutat,
„așa că vei alege mereu să rămâi calmă.”
Nu crezi că e vorba despre jaf?
Înainte nu erai calmă.
- Nu mai știi? - Serios?
Kim, erai nebună.
Dacă îți atingeam hainele, urlai: „E a mea! Voiam s-o port!”
Erai complet... Ai devenit calmă...
Ar trebui să-i spun,
pentru că ea vrea să căutăm în copilărie.
- Și eu sunt... - Nu, nu erai deloc calmă
în adolescență sau când aveai 20 de ani.
Plângeai din orice motiv.
Erai răsfățată, aveai accese de furie.
Totul a încetat după ce ai fost jefuită,
pentru că ai rămas calmă în acea situație
și chiar ai spus: „Calmul meu m-a ținut în viață.”
Atunci a început.
Nu trebuie să fii detectiv ca să-ți dai seama.
Imaginați-vă că sunteți legați în timp ce cineva vă ține pistolul la cap
și vă târăște prin camera de hotel.
Țin minte că tipul mi-a zis:
„Stai calmă și o să rămâi în viață.” Și asta am făcut.
M-a ajutat atunci și cred că mi-a salvat viața.
AMENINȚATĂ CU ARMA MILIOANE FURATE
Dar m-am calmat prea tare...
Kim e recunoscătoare că ea a fost jefuită I-ar fi „distrus” surorile „pe viață”
...astfel încât oamenii au putut să profite de pe urma calmului meu.
Sau mă transform într-un robot lipsit de emoții.
Dar stai să-ți zic ceva!
Kourtney avea dreptate.
Nu mi-a venit să cred.
M-a întrebat: „De ce muncești atât?
- „De ce faci asta?” - Uau!
M-am uitat la ea și am întrebat-o: „Ești Kourtney?”
Nu sunt sigură că înțelegi ce te motivează, de fapt.
Și, dacă nu înțelegi ce te motivează,
nu deții controlul asupra minții tale.
Dacă știi ce te motivează, îți vei găsi fericirea.
Atunci am reacționat într-un mod defensiv când Kourtney m-a întrebat
de ce fac ce fac.
Dar cred că voia doar să spună
că trebuie să recunosc că fug de ceva anume
menținându-mă mereu ocupată.
A mai spus și că a început să se uite la emisiunea noastră ca să-și facă temele.
Probabil că nu e o idee bună.
A zis că toți avem nevoie de terapie, mai ales tu.
Nu mă îndoiesc.
Chiar cred că ar trebui să treci prin acest proces odată cu mine.
O, nu!
Nu vreau să fiu noua Kourtney, dar mereu sunt.
Dar, după ce am fost la terapie, m-am gândit că lui Khloé i-ar plăcea
să aibă pe cineva care s-o ajute să gestioneze
anumite situații din viață.
Bună, fato!
Bună, Chi Chi! Ai fost la dans sau nu?
Nu, n-a fost, pentru că a cântat cu Northie.
- Cum a ieșit partea ta? - N-am fost.
- Ai cântat? - N-am vrut.
Nu ai vrut? E în regulă.
Să nu faci niciodată ce nu vrei!
În fine, am fost la New Orleans
și m-am întâlnit cu Gypsy Rose.
- Cum a fost? - Extraordinar!
Apropo de terapie, mi-a povestit
cum funcționează sistemul și cum chiar și cuiva cu un caz
atât de grav ca al ei
i se spune că nu e destul de afectată încât să aibă nevoie de terapie,
și mi s-a părut șocant.
Dar părea foarte puternică.
A fost foarte deschisă.
Îmi pare rău
că a avut o astfel de viață încă de când s-a născut.
- Da. - E trist.
Deci mergem să vizităm o închisoare.
- Da. - Cred că o să fie extraordinar
că putem să venim cu camerele de filmare și...
Asta e partea mișto.
- Abia aștept! - Da.
Am mai vizitat câteva penitenciare cu Kim,
așa că mă bucur extrem de mult că, în sfârșit, avem voie să filmăm,
ca oamenii să vadă cum e înăuntru și să audă poveștile deținuților.
Poate vor fi priviți cu mai multă umanitate.
Sunt pregătită.
Ce mai fac?
Nimic.
Glumesc.
Haide! Mergeți, copii!
- Bună! - Bine ați venit!
Mulțumim.
Sunt în Australia. Am ajuns.
Ne distrăm de minune.
Travis are concerte în diferite orașe
din Australia timp de aproximativ o săptămână.
Dar, pentru că am fost în repaus la pat,
și apoi am avut un nou-născut,
nu prea am ieșit cu ceilalți copii,
așa că am vrut să rămân în Sydney.
Mason e acasă cu tatăl lui, ceea ce mă întristează.
Dar vreau să profit de fiecare secundă.
Îți plac morcovii?
Bravo!
Ne spui care a fost partea ta preferată și cea care ți-a plăcut cel mai puțin?
Partea mea preferată e înghețata.
- E delicioasă. - E nasol că asta e partea mea preferată.
Partea mea preferată ar trebui să fie că ne dăm într-un roller-coaster.
Mâine mergem să ne dăm într-unul, nu?
- Într-un roller-coaster? - Da.
P, ce ți-a plăcut cel mai mult și cel mai puțin?
Faptul că am mers la plajă.
Și cel mai puțin mi-a plăcut că a avut loc un atac de rechin,
așa că nu vreau să intru în apă.
Așa este.
Cui îi pasă?
Sunt șanse de 1% să fim mușcați.
O să-mi asum riscul.
Ție ce ți-a plăcut cel mai mult?
ALLIE GARCIA BONĂ
Cel mai mult mi-a plăcut că am fost la Miranda.
- Da. - Am învățat
multe tradiții de la mama ei,
pe care acum vreau să mi le însușesc și să le aplic cu copiii mei.
- Da. - De exemplu, faptul că mama gătește mereu
și are grijă de toată lumea.
- Fiul ei o ajuta foarte mult. - Da, o ajuta.
- Și spală vasele împreună. - Da.
Cel mai puțin mi-a plăcut păianjenul.
- Ăla e un... - Da.
Dumnezeule mare!
Măiculiță!
Singurul motiv pentru care nu m-aș putea muta niciodată
în Australia sunt păianjenii.
Mă uit peste tot după păianjeni.
E înspăimântător și nu vreau să-mi trăiesc viața așa.
Ne place Australia?
Desigur.
Ai făcut cu ochiul.
Nu știu de unde are acest simț al umorului.
E ca un mic Jim Carrey.
Bine, deci a fost odată ca niciodată...
Asta a fost povestea.
Nu e amuzant, Reign.
Începe să semene mult cu tatăl lui.
Cred că începe să aibă acel simț al umorului.
E fix ce aveam nevoie.
- Mulțumim pentru vizită. - Mulțumim.
Mulțumim.
- Reigny, haide! - Trebuie să mergem în direcția aia.
Ce drăguț e!
Acolo sunt paparazzi.
Bună, paparazzi! Obsedatule!
E enervant. În regulă.
Nu cred că mai stăm mult aici dacă tipul ăla e acolo.
În Sydney, paparazzii sunt peste tot.
Peste tot.
Bun. Mergem?
Tipul ăla fuge. Haideți pe aici! Haideți!
De asta nu-l scot pe Rocky în oraș.
P, haide!
Dar, oricât mi-ar plăcea să stau acasă, în bula mea,
nu e corect să-mi duc copiii tocmai în Australia
și să nu-i scot în oraș să facă lucruri.
Nu-i putem lăsa să ne strice ziua.
- Știi ce vrei? - Da.
Ador florile...
- Nu-mi iese. - Florile de dovleac.
Florile de dovleac.
Ce naiba sunt florile de dovleac?
Înainte ca eu și Kim să mergem să vizităm o închisoare,
mă văd cu Malika.
Și, da, ne vedem în afara cartierului rezidențial.
Voiam să fie clar.
În ce stadiu ești cu copilul?
Mă bucur că n-am luat situația
în totalitate în propriile mâini,
pentru că acum vreau o relație.
Ce mă bucur!
Și acum mă gândesc: „Dar dacă o mă căsătoresc cândva?
- „Poate că nu vreau...” - Când o să te căsătorești.
Scuze, trebuie să schimb modul în care vorbesc.
Da, schimbă-ți modul de exprimare!
Avem multe de făcut anul ăsta. Știi asta, da?
Trebuie să-ți sărbătorim ziua în stil mare.
Nu vreau să fac asta în stil mare.
Vrei să facem ceva în stilul Mănâncă roagă-te iubește?
- Nu. - Bine, scuze!
- Sună ca un dezastru. - Nu, dar e ca...
E o terapie indirectă.
E o terapie pe care o vrei, fiindcă tu pui condițiile.
Crezi că am nevoie de terapie?
Absolut.
Serios?
Cred că e ceva în aer,
pentru că și Kimberly mi-a zis că am nevoie de terapie.
Ar trebui să-ți asculți sora.
- Nu e atât de rău. - Dar am făcut terapie.
Am fost la trei sau patru psihologi diferiți.
- Singură sau cu alți oameni? - Și, și.
A trebuit să merg la psiholog când s-a născut Tatum,
dar nu am rezonat niciodată.
N-a făcut decât să mă asculte.
Adică: „Ți-am zis toată povestea vieții mele,
„fiecare lucru sinistru și demonic, și tu zici doar «Bine».”
N-a avut nimic de zis?
Nu, n-am primit niciun fel de îndrumare. Doar m-a ascultat.
Atunci, sigur nu e persoana potrivită pentru tine.
Așa au fost toți psihologii la care am fost.
De fapt, un psiholog mi-a spus că nu am nevoie de terapie,
pentru că eu pur și simplu iau lucrurile așa cum vin.
Nu știu ce să zic. A fost o experiență ciudată.
I-am zis: „Mi-am găsit soțul
„într-un motel de drogați.”
Eu îi povesteam, și ea m-a întrebat: „Deci te-ai supărat?”
Și eu i-am zis: „Nu, adică...” Eram super calmă.
M-a întrebat dacă sunt furioasă, și eu i-am zis că nu.
Așa că a zis: „Nu cred că ai nevoie de mine.”
Adică nu... „Ce? Mă concediază?”
Nu înțelegeam ce... „Te desparți de mine?”
Nu înțelegeam ce se întâmplă, dar...
Cred că m-a părăsit un psiholog.
Ai trecut prin mai multe evenimente traumatizante.
Ai nevoie de cineva care să te ajute să ieși din asta.
Nu spun că ai nevoie de cineva care să-ți spună cum să fii Khloé.
Ai nevoie de cineva care să-ți spună cum să ieși
din această hibernare
în care vrei să te ascunzi timp de 25 de ani.
Nu poate să dureze la nesfârșit.
Sunt sigură că am nevoie de terapie.
Doar că nu cred că sufăr
și că zic: „Sunt pierdută. Am nevoie de un psiholog.”
Zic: „Da, bine. O să încerc să merg la terapie.”
Adică sunt de acord.
Trebuie să socializez mai mult cu adulți, poate o dată pe săptămână.
Vreau să ies la cine, nu...
De fapt, nu la plural. Nu „cine”.
Să nu exagerăm!
Nu sunt într-o relație cu nimeni,
dar sunt sigură că, odată ce ies...
Ăsta o să fie pasul următor.
Am sărutat mulți broscoi. Încă ne căutăm prințul.
Dacă nu vrei să faci asta...
Vorbește cu diverși psihologi
până când rezolvi celelalte lucruri.
Cine are timp?
Fă-ți timp!
Kourtney: Cum se deschide?
Soțul meu a venit acasă.
- Mi-a fost dor de tine. - Și mie, de tine.
Travis a venit acasă. S-a întors la Sydney.
Cât a trecut, iubito?
Cât timp a trecut? Nouă zile?
Mi s-a părut foarte mult timp, scumpo.
E cea mai lungă perioadă în care nu ne-am mai văzut
de când s-a născut copilul.
- Ești gata, iubitule? - Sunt gata.
N-am avut nicio dădacă
sau bonă pentru Rocky.
Dar acum, că suntem în Australia, a trebuit să aducem pe cineva,
ca să pot să ies din casă și să ies cu ceilalți copii
și să fac activități cu ei.
Așa că programez fiecare activitate
în funcție de somnul lui
și am un interval de vreo două ore și jumătate
în care pot să ies,
după care simt că trebuie să mă întorc.
Bună, cameramanule!
Reign, poartă-te normal!
Mă comport normal.
Travis, aici!
Aia e barca noastră.
- E foarte bun. - Și ăsta e foarte bun.
- E drăguț. - E foarte drăguț.
E tare.
Mamă!
Frate, nu te mai săruta cu Travis!
Nu abia ai născut? Nu faceți altul atât de repede!
Mi se pare frumos să vezi părinți,
mai ales cei care tocmai au făcut un copil,
care sunt afectuoși și care se iubesc.
Nu e nimic în neregulă cu asta.
Îi lași semn pe gât?
- Nu. - Mă sărută cu blândețe pe gât.
Bine.
Mi-a fost dor de el.
E preferatul nostru.
Bună, cameramanule!
Mulțumesc.
Mulțumim. La revedere!
Mersi. Scuze, poți s-o deschizi?
În perioada asta nu pot să deschid nimic.
Mergem la penitenciarul de stat Valley din Chowchilla.
De fiecare dată când am vizitat o închisoare și am cunoscut oameni noi
am simțit că am avut o experiență revelatoare,
și cred că familia și prietenii mei ar beneficia
de pe urma acestei experiențe.
Știu că Khloé are un suflet bun și știu că va avea
foarte multă empatie pentru deținuți și va dori să-i ajute.
Simon și Savas sunt cei mai buni prieteni ai lui Khloé,
și știam că le va plăcea această experiență.
Cred că avem nevoie de cât mai multe voci.
Cine a mai venit? Scott?
Da. Doar Scott Budnick și câțiva dintre băieți.
Toți tipii care sunt cu Scott
au fost condamnați pe viață.
Au fost eliberați, și lucrează pentru Scott.
- Strecurați-vă afară! - Bine.
- Bună! - Bună!
- Ce mai faci? - Bine.
- Mă bucur să te văd. - Mulțumesc că ai venit.
- Mulțumim pentru invitație. - Apreciez.
Dragilor, aceasta e echipa de management a penitenciarului...
Bună!
Povestea din spate e că guvernatorul Newsom a trimis o delegație în Norvegia,
care e renumită pentru că are cele mai umane închisori din lume,
și apoi a întrebat: „Cum facem să înființăm aici
„cele mai umane închisori din California?”
Și asta a fost prima.
Aici sunt condamnați pe viață?
Și pe viață, și fără eliberare condiționată,
deci sunt oameni care sunt condamnați să moară aici.
E de nivelul doi, deci e de nivel inferior.
TRISTAN LEMON DIRECTOR ASOCIAT, CDCR
Avem deținuți care sunt dispuși să încerce lucruri noi.
Încercăm să schimbăm mediul din penitenciare
și să schimbăm cultura acestora.
Uau!
Așadar, începem?
Să începem!
PERICOL DE MOARTE - ÎNALTĂ TENSIUNE NU INTRAȚI
Pregătiți-vă buletinele!
Aici trebuie să prezentați buletinele și permisul.
Aici se asigură că nu evadează nimeni.
Uitați unde mergem!
În clădirea C1 are loc un program de dresaj canin.
Salvează câini care urmează să fie uciși în adăposturi,
îi dresează și îi dau veteranilor militari
și cui are nevoie de câini utilitari.
Dacă credeți că e minunat pentru câini,
să vedeți cât îi ajută pe deținuții
care n-au avut parte de iubire necondiționată.
E frumos.
Le place când vin oameni în...
Nu știu cum se numește asta... „Vizită”?
- Sigur că da. - Bun.
Mereu spun: „Când veniți, ne simțim normali.
„Nu ne simțim închiși.
„Simțim că suntem oameni.”
Putem să mergem să-i salutăm?
- Doamne, ce face? - Vreți să-i salutăm?
Salutare!
Voiam doar să vă salut. Ce faceți?
Bună! Ce faceți, băieți?
Mă bucur să vă văd.
Kim K pentru președinție!
Apreciez că arătați interes față de program
și că îl aduceți în atenția oamenilor.
E foarte important și apreciez mult că faceți asta.
Mulțumim, băieți.
Tu ești cea mai tare.
Mulțumesc. Pa, băieți!
Acest sistem de detenție e conceput în așa fel
încât să semene cu cel din Norvegia,
care e mai degrabă un centru de reabilitare.
Vrei ca cei care ajung în acest sistem
să fie niște oameni mai buni când ies din el, nu?
Deci n-ar fi logic să descoperim sursa problemelor lor,
să le oferim terapie și educație?
Dar majoritatea locurilor nu oferă așa ceva.
Sunt făcute în așa fel încât să dai greș.
De ce să nu le oferim ajutorul de care au nevoie ca să reușească?
Abia aștept să văd astăzi despre ce e vorba.
Ce faceți, băieți?
- Bună! - Bună! Ce faceți?
Mă bucur să vă cunosc.
Mulțumim pentru invitație.
Mulțumim că ați venit.
- Bună, băieți! - Ne faceți o prezentare?
Durează între zece săptămâni
și șase sau nouă luni să-i dresăm, în funcție de nevoi.
După cum știți, acești câini vin din adăposturi. Sunt traumatizați,
așa că depinde de noi să lucrăm în echipă ca să-i punem pe picioare
și să-i pregătim pentru adopție.
Asta ne învață să fim responsabili, empatici și să avem compasiune.
Acești câini sunt o parte importantă a comunității noastre.
Aici avem deținuți de nivelul doi, trei și patru,
și unii dintre ei nu au mai mângâiat un câine de 20-30 de ani.
Când ne plimbăm, ne întreabă: „Frate, pot să-ți mângâi câinele?”
Și vezi cum se transformă.
Așa cum vă imaginați, cultura închisorilor tinde să dicteze
că nu ai cum să fii vulnerabil
sau să arăți vreo emoție în închisoare.
Încercăm să schimbăm asta.
Dacă sunt conștienți de emoțiile lor, iau decizii mai bune.
Putem să mergem să vedem o cameră, ca să vedem cum locuiți?
Pentru că nu trebuie să stați într-o cameră aglomerată, nu?
Câinii au spațiu.
- Desigur. - Super!
Poți să-mi dai un autograf pe acest bilețel?
Sunt sigură că oamenilor le e greu
să-i vadă pe acești bărbați
și să nu se gândească la victime sau la familiile victimelor,
dar ce ar trebui să facem?
Îi aruncăm pe toți cei care greșesc în viață?
Aveți televizoare.
Desigur, contextul e important.
N-o să zic: „Ai omorât 20 de oameni? Îți mai dăm...”
Nu spun asta.
Dar cred că oamenii merită mai multe șanse.
Ați făcut curat pentru ele.
Ieri n-ați făcut curat pentru mine.
Câinii dorm aici, cu voi?
Da. Dorm în cuști.
Ce tare!
- Ăsta e al tău? - Nu, ăsta e.
Alea sunt păpușile tale? Nu știu cum se numesc.
- Crezi că avem păpuși la închisoare? - Scuze, am regretat imediat ce am zis.
Eu le fac.
Am păstrat un marker lângă asta.
- Pot s-o văd? - V-am făcut și vouă.
- Toată lumea a ajutat. - Din ce e făcută?
Din hârtie și cerneală.
Fugi de aici! E incredibil!
E una dintre primele pe care le-am făcut.
Voiam să întreb dacă o puteți semna.
- Desigur. - Ești sigur că vrei s-o stricăm?
- Da. - Da.
E absolut sigur.
Închisorile sunt prezentate ca fiind incredibil de violente și înfricoșătoare,
și toată lumea e prezentată într-o lumină foarte negativă,
și sunt sigură că o parte dintre aceste elemente sunt reale.
Nu mă îndoiesc de asta.
Dar nu cred că scoatem în evidență creativitatea
și schimbarea.
Dragilor, trebuie să mergem mai departe.
Vreau să ne împărțim în grupuri.
Scrie „Kim K”, dar nu-ți dai seama.
- Dacă s-a filmat, îți dai seama. - Da, cu siguranță.
Cu siguranță.
Iubito, levitează. Nici măcar nu-și mișcă aripile.
- Dumnezeule! - Ce tare!
Luăm prânzul pe barcă
și i-am invitat pe Mark Hoppus, de la Blink-182,
și pe soția lui, Skye.
- Bună! Mă bucur să te văd. - Ce mai faci?
Mark și Travis se cunosc de o veșnicie,
și Skye mă ajută foarte mult
să gestionez viața de turneu.
Da, abia aștept să mănânc! Mi-e foame.
- Și apoi mergem la Luna Park. - În parc.
La fiecare concert, eu și Skye stăm împreună în culise.
Când fiul ei era bebeluș, îl lua cu ea în turneu,
deci e frumos că avem acest lucru în comun.
- Cum merge treaba? - Bine.
- Ați ținut un koala în brațe? - Nu. Mâine mergem la zoo.
Dar cred că sunt foarte protejați, pentru că sunt pe cale de dispariție.
- Așa e. - Dar am auzit că au gonoree.
E adevărat?
Stai, ce?
- Urșii koala au gonoree. - Toți au Chlamydia, cred.
- Nu! - Au diaree?
Nu diaree, ci ceva mai grav.
- Ce mai face bebelușul? - E foarte cuminte.
E cuminte?
- Doarme cu noi în pat. - Da.
E minunat să ne trezim alături de el.
E foarte zâmbăreț dimineața.
Nu suport să plec de lângă el. Devin agitată.
Zic: „Durează prea mult.”
- Da. - „Ce facem?”
Cred că așa o să fiu în următoarele trei luni.
Cât crezi că-l alăptezi?
Mi-ar plăcea cel puțin un an.
Pe Reigny l-am alăptat un an.
- Începuse să mă muște. - Nu!
Da, și Jack a făcut asta.
- Da? - Da.
Uitați grădina botanică!
- Mulțumim. - E imensă.
- Și aia e Opera. - Uite, Reigny!
Sub pod e Luna Park.
Te văd!
Bravo!
Bună, Travis! Bună, Kourtney!
- Salutare! - Bună!
Ce tare e!
PENITENCIARUL DE STAT VALLEY
Avem câțiva tipi din programul ARC care au fost
condamnați pe viață, dar au fost eliberați.
- Bine. - Și acum lucrează aici.
Cum au fost eliberați?
Asta face Kim.
- Dacă au fost condamnați pe nedrept. - În regulă.
Bună! Ce faceți?
- Bună! - Băieți!
Atenție, vă rog! Avem musafiri.
Mă bucur că am venit cu echipa de filmare,
pentru că facem activități de grup la fiecare vizită.
Când cunoști oamenii și le asculți poveștile,
chiar înțelegi
că nu trebuie să judeci o carte după copertă și că trebuie să înțelegi
care a fost situația lor și de ce au luat deciziile respective.
Dacă cineva vrea să împărtășească ceva, sunt dornică să vă ascult.
- Bună! Eu sunt Michael Fredus. Ce faci? - Bine.
Sunt la închisoare de la 18 ani.
Sunt condamnat pe viață, fără posibilitate de eliberare condiționată.
Judecătorul mi-a zis că sunt irecuperabil, că voi muri în închisoare.
Ei nu văd niciodată nicio speranță.
Niciodată nu consideră că o persoană se poate schimba.
Pot să-ți spun ziua în care...
Semestrul următor o să-mi obțin diploma de licență de la Universitatea Fresno.
Nu cred că merit o a doua șansă,
dar, dacă va veni o a doua șansă, atunci, sunt pregătit
și știu că nu voi mai face niciodată rău nimănui.
Chiar sper să primești o a doua șansă, pentru că o meriți.
Chiar meriți.
Cred că cel mai greu îmi este să aud...
cât de tineri erați toți.
Nu cred că ați dorit să comiteți aceste fapte.
Dar erați tineri
și mi se pare absurd să nu puteți să sperați...
la o a doua șansă.
Unii dintre acești oameni au comis niște fapte îngrozitoare,
dar erau adolescenți.
Gândiți-vă cât de diferiți sunteți
acum, la 40, 50 sau 60 de ani,
față de cum erați în adolescență!
Desigur, trebuie să trăiască
cu alegerile pe care le-au făcut,
și aceste alegeri trebuie să aibă consecințe,
dar cred că unii oameni ar trebui să primească o a doua șansă.
Unul dintre lucrurile pe care le avem în comun sunt traumele.
Toți cei care am fost închiși provenim din medii traumatizante,
și incapacitatea de a face față experiențelor traumatizante
ne-a determinat să acționăm greșit.
Mulți dintre noi am fost învățați că violența este singura soluție.
Că alcoolul este soluția.
Că drogurile sunt soluția.
Noi numim asta „centură de unelte”.
Ni s-au oferit uneltele greșite cu care să gestionăm suferințele vieții.
Când ajungi într-o astfel de închisoare, înveți.
Unealta asta n-a mers.
Nici asta n-a mers. Nici asta.
Și încerci lucruri noi.
Și apoi începem să ne învățăm unii pe alții
cum să fim oameni mai buni.
Mă numesc Oscar.
Am mari emoții, deoarece cumnata mea vă adoră emisiunea.
Deci o să se supere dacă o dau în bară.
Când am auzit acum ce a spus Mike,
mi-am amintit un lucru la care mă gândesc zilnic.
Când am fost condamnat, mama victimei mele mi-a spus:
„Sper să te trezești în fiecare zi fără niciun motiv de bucurie.”
Și mi-am dat seama că trăiam așa cu mult înaintea acelei întâmplări.
Ca să fiu un om mai bun pentru societate, trebuie să fiu un om mai bun pentru mine,
pentru că, chiar dacă nu o să fiu eliberat,
întâlnesc oameni care sunt eliberați.
Înțeleg că nu toată lumea simte ce simt eu.
Dar asta nu schimba empatia pe care o simt
față de cei care vor să-și îmbunătățească viața,
mai ales când nu le cunoaștem povestea și trecutul
și nu știm ce i-a determinat să facă alegerile pe care le-au făcut.
În această privință, noi, ca societate, nu suntem înțelegători
și nu ne facem timp să înțelegem care este cauza problemei.
Le vedem doar cazierul și dosarul,
dar ei sunt mult mai mult decât atât.
Chiar dacă nu voi fi eliberat niciodată, voi dovedi că merit o a doua șansă.
În timpul liber, încerc să îndrum oamenii în mod informal.
Știu cum e să suferi și să te simți distrus, deprimat și trist.
Contează mult ceea ce faci,
pentru că ridică mult moralul oamenilor
și tu știi foarte bine cum e,
așa că să nu încetezi să faci asta!
Mulțumesc.
Se vede clar că acest model de închisoare funcționează.
Acești oameni evoluează și învață
abilitățile necesare pentru a gestiona
traumele pe care le-au suferit.
Și, dacă vreunul dintre ei va fi vreodată eliberat,
vrem să aibă aceste abilități.
Nu vrem să revină la vechea lor viață
și la vechile obiceiuri.
Și nu are cum să fie ușor.
Trebuie să mergem vizavi, la penitenciarul de femei.
Mulțumim, băieți. Ne vedem în curând.
Mulțumim.
Mulțumim că ne-ați primit.
Mi-a făcut plăcere.
Pa!
Dărâmă-le pe toate!
ANUL NOU CHINEZESC
Bun.
P, uite ce ți-am luat!
Astăzi, Luna Park s-a închis special pentru noi,
ceea ce a fost deosebit.
Spuneți „conjunctivită”!
Conjunctivită!
Dacă plec de lângă copil, vreau să fiu foarte prezentă
și să profit la maximum de moment.
E foarte special că pot să am această experiență cu copiii mei
și cu Travis.
- Uite unul și pentru tine! - Mersi, Reigny.
- Noi plecăm. - Mulțumim că ați venit.
Mulțumim pentru prânz.
- Ne vedem mâine la concert. - Da.
- Pa, Mark! - Pa!
Să aveți o zi frumoasă!
Până acum, vacanța din Australia a fost perfectă.
Mă bucur mult că am decis să vin.
ȚI SE RIDICĂ PĂRUL ÎN CAP
Deja am amețit.
Ce sus e!
Nu.
Dumnezeule mare!
Ce tare a fost!
Producătoare: Cum a fost?
- Înspăimântător. - Groaznic.
N-a fost groaznic, ci înspăimântător.
- Mamă, încă o dată! - Nu.
Pe mama o dor sânii.
Mamă!
Bună, Travis!
- Bună! - Bună!
Îți iubim muzica.
Mulțumesc. Veniți la concertul de mâine?
- Nu, nu mă lasă. - Nu am bani.
Vă trec pe listă dacă vă lasă părinții să veniți.
- Da. - Da?
Stai, cât costă?
Nu știu. Pentru voi e gratis.
- Serios? - Da.
- Poftim? - Bine.
Dacă părinții voștri sunt de acord.
- Ai mei vor fi de acord. - Stai să-i sun!
- Părinții mei vor fi de acord. - Mulțumim.
Mă duc să fac un selfie rapid cu ele.
Sunt obișnuită să-l văd pe Travis purtându-se așa,
pentru că mereu e foarte amabil cu fanii lui.
- Ai făcut? - Da.
Mereu vrea să dea oamenilor bilete,
mai ales dacă sunt fani devotați care nu au reușit să cumpere.
Pa, fetelor! Lăsați-i lui numerele voastre!
Nu știu dacă pot să fac asta.
La naiba!
Se întâmplă foarte rar să petrec două săptămâni nonstop cu copiii mei,
din cauza școlii și deoarece se văd cu prietenii lor.
- Dumnezeule! - Vai, Doamne! A fost genial.
- Ce tare a fost! - Ne mai dăm o dată?
O să fie bine, Reigny.
Cred că astea sunt cele mai înfricoșătoare aparate în care s-a dat Reign.
Doamne, iubito! Nu!
- Doamne, Reigny! - E nebunie curată.
Nu...
Reign, m-ai prins.
Te-am prins, P!
CALIFORNIA CENTRALĂ PENITENCIARUL DE FEMEI
E prima dată când vin la penitenciarul de femei.
N-am mai fost niciodată la unul de femei. E prima dată.
Kim! Te iubesc mult, Kim!
Și eu te iubesc!
Ajută-ne să ieșim de aici!
Încerc.
A fost extraordinar să vorbesc cu bărbații.
Chiar vizavi, e o închisoare de femei.
Bună, fetelor!
Pot să stau aici?
Bună!
Sunt foarte recunoscătoare că sunt aici.
Prima persoană pe care am ajutat-o a fost o femeie
care avusese o singură abatere, o infracțiune minoră cu droguri.
M-am întrebat: „Cum e posibil ca femeia asta
„să primească aceeași sentință ca Charles Manson?”
Nu mi s-a părut logic.
Știam mult prea puțin...
Nu știam pe nimeni care să fi fost la închisoare.
Doar pe Khloé, arestată șapte minute pentru că a condus beată.
Khloé, ești de-a locului!
Bine ai venit, Khloé!
Doamne, șapte minute!
Și... Îmi pare rău că te-am făcut de râs.
- A fost... - Asta fac surorile.
Doamne, dar... Bine.
Nu primesc puncte în plus pentru că am stat în celula bețivilor.
Nu cred că o să zică: „Bravo ei!”
Dar mersi, Kim.
Sunt recunoscătoare că sunt aici, așa că vă mulțumesc.
Un lucru de care ești mândră.
Un lucru de care sunt mândră?
Sunt mândră că mi-am terminat studiile în închisoare.
Am luat bacalaureatul. Am obținut două diplome de licență.
Asta m-a pregătit pentru un viitor mai bun
în care nu trebuie să mai fac asta.
Amin!
Doamne, s-ar putea să plâng.
Faptul că mi-am terminat studiile și am devenit cea mai bună versiune a mea,
pentru că, la un moment dat,
credeam că violența e singura soluție, și asta...
Sunt aici pentru că am fost extrem de violentă,
dar acum nu mai sunt violentă.
Și sunt foarte mândră de faptul că o să am trei diplome.
Mai am un singur semestru.
Și sunt și dresoare de câini.
Fac asta de cinci ani și jumătate. Sunt închisă de 27 de ani.
Kim Kardashian, apreciez că ai venit aici.
- Mulțumesc. - Apreciez
că ți-ai schimbat drumul în viață
și că ai curajul să spui: „O să încep
„să eliberez oamenii din închisoare.”
Asta nu e ceva popular.
Mă motivează faptul că îmi amintesc.
Voi fi motivată atât timp cât îmi voi aminti.
Voi continua să merg la școală.
Voi continua să-mi urmez studiile,
pentru că valorez mai mult decât au spus ei.
Așa că apreciez că ai curajul
să ne vezi altfel.
Kim Kardashian a venit aici.
- Suntem importante, fetelor. - Da.
Cu siguranță.
Amin!
Mulțumesc.
Sunt foarte mândră de Kim
pentru toată munca pe care a depus-o pentru reforma închisorilor
și pentru că arată că nu e doar frumusețea de ea.
E deșteaptă, are multă empatie și compasiune pentru cei din jur.
Nu cred că și-ar fi imaginat cineva că Kim se va ocupa de reforma închisorilor
și că va face Facultatea de Drept. Face foarte multe lucruri
de care oamenii n-ar fi crezut-o în stare.
Și schimbă viețile oamenilor. Schimbă legi.
Provoacă schimbări în lume și lasă o amprentă asupra societății
de care poate să fie mândră în fața copiilor ei.
Am ascultat poveștile tuturor
și mă simt inspirată de fiecare dintre voi.
Vă mulțumesc.
Ce aud de la multe dintre aceste femei e că, atunci când au fost condamnate,
nu aveau absolut nicio speranță.
Dar apoi, după ce au venit aici, la acest centru,
care are o perspectivă axată pe reabilitare,
au descoperit speranța,
și cred că ăsta e cel mai important lucru.
Kim e aici. Unde e Khloé?
Persoanele mai scunde stau în față? Eu pot să stau în față.
Persoanele scunde stau în față.
Khloé, a fost frumos din partea ta că ai venit. Mulțumim mult.
Mulțumim că ne-ați primit cu brațele deschise.
Soluția supremă este să avem un loc care să semene cu o închisoare,
dar care să conțină toate elementele necesare reabilitării.
Acesta cred că este viitorul
și e singura soluție pentru închisorile noastre supraaglomerate.
E evident că modelul de reabilitare funcționează.
Nu-mi imaginez cum ar putea să nu funcționeze.
Unu, doi, trei!
Mulțumesc.
Urmează în ultimul episod al acestui sezon...
A trecut mult timp de când n-am mai fost la un concert
și mă bucur că o să vină toți copiii.
Bună, fiule!
Te iubesc.
- Doamne! - Bună!
Bună, fetelor!
A venit Tatum.
Organizăm o cină specială la mine.
Bună, dragilor!
- E minunat. - Bună!
- Ce ținută confortabilă! - Bună!
Ați început să beți martini fără mine? Ce?
- Cred că m-am îmbătat. - Ce?
Deci sunt noua Kourtney.
- În sfârșit, am fost la terapie. - Nu cred!
Mai întâi a trebuit să mergi tu.
Acum înțelegi de ce am vrut să faceți asta.
Sunteți gata să vă măsurați vârsta biologică?
Da.
Probabil că sunt mult mai bătrân.
De asta mi-e și mie frică.
Dacă sunt mai bătrână decât vârsta mea reală,
n-o să fie bine.
Nu!
Dumnezeule!
Subtitrarea: Diana Lupu