Казват, че човек е жив, когато е на път.
Стига първо висенето на летището да не ти изцеди силите.
Къде другаде ще ти кажат да дойдеш два часа по-рано
и накрая ще се окаже, че закъсняваш с два часа?
И все пак миналогодишните пътувания ми се отразиха добре.
Разшириха кръгозора ми.
До известна степен.
И сега се заемам с нещо, което било задължително
за всеки пътешественик.
Отивам в Европа.
Къде всъщност се намираме?
Ще обиколя континента
от най-горния до най-долния му край.
Ще изляза извън утъпканите пътища, за да открия скритите бисери.
Снимаш ли?
И ще разпаля новооткритата си жажда за приключения.
Вижте - без ръце.
Тук са. Това носът ли е?
Ще образовам вкусовите си рецептори.
Беше много вкусно.
Гроздето е готово.
И ще живея като местните.
Добре дошъл в моето село.
Пълна лудост.
Спасих ти живота, запомни ме.
Слагам притесненията в багажа.
Ето ги, идват.
Не знаеш как ще реагира тялото при силен страх.
Май от дете не съм правил подобно нещо.
И ще произнеса три думи, които никога не съм изричал.
Готов за излитане.
ЕВРОПА
Всяко пътуване започва отнякъде.
Аз го измислих.
Моето започва тук, от най-северния край на Швеция,
а пред мен се е разпрострял целият европейски континент.
Обезсърчаваща мисъл за човек, който не е пътувал много.
За първия етап от моето епично европейско приключение
прелетях 9600 км през седем часови пояса -
от Торонто до малкото градче Гамелстад в Швеция,
което е толкова на север, че съм едва на 50 км от Полярния кръг.
Чувал съм, че когато си толкова далеч на север, слънцето не залязва.
Как се живее без нощ?
Обикновено, ако преживяваш лош ден, знаеш, че все ще свърши.
Аз си имам навици, обичам нощта да следва деня,
но шведите може би гледат другояче на нещата.
ШВЕЦИЯ
В Швеция честват най-дългия ден в годината с най-големия празник в календара си.
Лятното слънцестоене.
Но преди да се включа в празничното увеселение,
местният гид Робърт ще ме заведе с таксито си до хотела.
- Така ли се прави? - Да.
С радост ще му кихна тлъст бакшиш,
ако стигнем до там, без лодката да се напълни с вода.
Тръгваме.
Голяма река си имате, Робърт.
Втората най-голяма в Швеция. Дълга е 580 километра. Огромна е.
През 16-и век, когато Швеция се модернизирала,
сме използвали реките за превоз на трупи.
Значи дърводобивната промишленост е много развита?
- Да, пълно е с дървета. - Не се шегува.
Тук дърветата са около 87 милиарда.
Това са една трета от всички дървета в САЩ,
натъпкани в страна приблизително с размерите на Калифорния.
Лошото е, че с големия брой дървета идват и…
Комари.
- Комари? - Да, имаме поне 47 вида комари.
Четиридесет и седем различни вида комари?
- Да. - Леле.
- С какво се занимават хората тук? - Предпочитат живота на открито.
През лятото плаваме по реките, караме каяци, лодки, ловим риба.
През зимата ловим риба на леда, ходим в гората, караме снегомобили.
Животът тук е екстремен.
За повечето граждани и за мен екстремна е липсата на безжичен интернет.
Така че пристигането на място, където главният път е река, е изнервящо,
меко казано.
Приближаваме се до вашия хотел - "Арктическа баня".
Щом се казва "Арктическа баня", едва ли е за хора със слаби сърца.
Изграден във формата на скупчени трупи, хотелът е за хора,
които искат да се насладят на изяществото на дивата пустош
за малко под 1000 долара на вечер.
Моят водач е Джесика,
чието семейство от поколения живее в тази уникална част на света.
- Ето, това е. - Признавам,
че това е една от най-странните постройки, които съм виждал.
Плаващ пръстен, в който има ресторант, джакузита и сауна.
А в центъра му - малък басейн с вода от река Люле.
Виждаш ли мрежата наоколо?
Пречи на щуките да те хапят по пръстите на краката, докато плуваш.
- Така ли? - Да.
Тук ще отседнеш. Заповядай.
- Това е стаята ти. - Голям прозорец.
Цяла нощ ще се радваш на слънцето.
А има ли с какво да покрием прозорците? Например…
- Има щори. - Да.
- Но защо да ги пускаш? - Ами да кажем - за спане.
Ако смяташ да изучаваш начина на живот в Северна Швеция,
не трябва да пускаш щорите.
- Не трябва? - Не.
- Обичам да е малко по-тъмно. - Да.
С майка ми ще печем традиционен хляб.
Ако искаш, отбий се да си вземеш хляб и го донеси на празненството.
- Тъкмо ще се запознаеш с мама. - Добре.
- Благодаря, Джесика. - И аз благодаря.
Печенето на хляб е само част от подготовката за празника.
Всяка година това малко градче се преобразява
и посреща хиляди празнуващи.
Джесика ми заръча да се запозная с една от тях,
Ева, на градския площад.
Да сте имали чувството, че сте облечени твърде семпло?
- Здравей, Юджийн, аз съм Ева. - Здравей, Ева.
- Да. - Това е съпругът ми, Йоран.
- Йоран? Приятно ми е. - Да.
- Ела с нас. - Добре.
Ще се подготвяме за Слънцестоенето.
Значи онова, което видяхме, е само репетиция, така ли?
Да, точно това правехме.
Лятното слънцестоене ни е като национален празник.
Всички го честват.
Ще танцуваме около ритуалното дърво.
Какво общо има това дърво с лятното слънцестоене?
Животът започва през лятото и някои хора казват,
че е фалически символ и трябва да се вдигне.
По моя край трябва да сте на няколко питиета,
за да си говорите такива неща.
Добре.
Значи то е нещо красиво, а същевременно - и фалически символ.
- Точно така. - Ясно. И просто го вдигате.
Както виждаш, има кол и напречна греда.
В двата края на гредата се окачват два кръга.
- Сещаш се какво символизират. - Да. И ние имаме въображение.
Може да ни помогнеш с украсяването на дървото.
- Разбира се, ще помогна. - Да.
Много е красиво. И какво, да го обкрача ли?
Обкрачвам го, нали?
Ще дойда след 5-10 минути.
- Дай ръка. - Ето.
- Супер. - Благодаря.
- На дъното ли да ги сложа? - Да.
- Дръж го. Увивам конеца. - Така.
- Но гледай да… - Пазиш ли си ръцете?
Засега да.
- Виждате ли? - Да.
Цветята разцъфват на празника.
Слънцето вдъхва живот на цветята и на хората.
- На празника се развихряте, а? - Определено.
Най-често срещаната рождена дата в Швеция е около 22-ри март.
- Така ли? - Да.
Девет месеца след празника.
Сега разбрах защо толкова се радват на този празник.
Стана ми пределно ясно.
Според мен цветята на дървото са само дресингът на салатата, така да се каже.
А самата салата е доста по-изкусителна.
Това е един от най-красивите фалически символи, които съм виждал.
От толкова приказки за салати и дресинг огладнях.
Отивам в пекарната при Джесика и майка й - Джейн.
Чух, че на празника не се ходи с празни ръце,
затова ще печем хляб.
Чудесно. Добре дошли на печенето на "мюкака".
- Как се нарича - "хака"? - "Мюкака".
- Да.
- Превежда се като "мек хляб". - Джейн, занимаваш се с това…
- Да, аз… - …от доста време.
- Не е първият ти самун хляб. - Пекла съм по 180.
- На ден. - На ден.
Това се казва вечеря.
Запазената ни марка.
Тя е много взискателна към приготвянето на хляба.
- Да. - Вземи брашното и го изсипи тук.
- Добре. - Малко.
- Ще ти дам тази питка. - Да.
Вземи точилката.
Не натискай много.
- Нежно. - Да, точи нежно.
Имам нежни ръце, виждаш ли?
Джейн, мъжът ти помага ли с печенето на хляба?
Не му разрешавам, защото не умее.
Неговите стават безформени и не можем да ги продадем.
И моят годеник не влиза тук. Той пък меси с твърде много брашно.
Добри са в приготвянето на храна, но не и в печенето.
Усещам, че май ще съм следващият мъж, изгонен от кухнята.
- Отдавна ли си женен? - Женен съм от 46 години.
Чудесно.
- Не е зле. - Никак даже.
Не е зле.
Някакви съвети?
- Тук, не там. Само тук горе. - Горе.
Ето един съвет.
- Хубаво е да слушаш жена си. - Правилно.
- Да. - Нали? Хубаво е.
- Значи ще ме слушаш. - Така го разбира тя.
Нали така?
- Как е? - Трябва да е кръгла.
- Джесика. - Юджийн.
- Тук повече, а там по-малко. - Да.
Не знам дали е типично за Швеция,
но тези жени са много силни, нали разбирате?
Не цепят басма никому, правят нещата както си знаят.
Ако не се справяш, те гонят.
В Швеция има четиридесет и седем вида комари.
- Хайде в пещта. - В пещта.
- Раз, два, три. - О, не.
- Лошо. - Чакай.
Ще стане неугледен, но ще го сложим.
Джесика постоянно ме окуражава.
Ясно е, че няма да спечели награда за външен вид,
но тайната е във вкуса му.
Вкусен е, нали?
Има едно предание за хляба,
че жените през 18-и век си лягали с по един самун под мишниците,
за да го подсилят с феромони.
И след това го давали на мъжа, за когото ще се женят.
Ако го изядял, си казвали: "Този ще е".
Ужасно предание.
Ако зажумиш, е много вкусен.
Не преценявай книга по корицата.
Ще ви кажа и какво друго е трудно да прецениш далеч на север.
Кога да спиш.
За мен това е определението за садизъм.
Как да измъчваме гост, който иска да се наспи хубаво?
Ще сложим ето такива щори,
които не се затварят хубаво и не затъмняват.
Ако някой може да измисли система,
която бързо да затъмни стаята, логично е да са шведите.
Това е мястото, където може да очаквате да видите красиви кадри
от залеза, но слънцето ще залезе чак след месец и половина.
Дори в полунощ майката природа тук сякаш не намира ключа за лампата.
Когато живееш на място, където е тъмно през голяма част от годината,
гледаш да се възползваш максимално от светлината.
Ще се учудите, като ви кажа, че макар да нямаше нощ,
се събудих отпочинал и бодър.
Открих маската за очи.
Бяха сложили няколко. Досега не съм имал нужда да ползвам.
Сложих си я и спах като къпан.
Така че всичко е наред. Всъщност гледката тук е страхотна.
През празничния уикенд повечето шведи излизат на открито.
Така че днес се отправям към пустошта, за да заживея като местен.
Оказа се, че начинът за това не е точно какъвто очаквах.
Отивам да се срещна с викач на лосове.
Джесика бе така любезна да ми уреди среща.
Решил съм да опитам от всичко, което мога, в духа на откривателството.
Хайде, потегляме.
В родната ми Канада никога не съм виждал лос, което е учудващо,
защото възрастният мъжкар достига два метра височина
и тегло от близо половин тон.
Но също като мен лосовете са стеснителни.
Затова е нужен човек, който да ги примами.
Такъв, който умее да общува с тях.
Чух, че си имал горска хижа.
Сигурно е някой като дресьора на мечки Гризли Адамс.
Едва ли господинът ще ме посрещне със спортно яке.
- Здравей. - Здравей.
- Аз съм Микаел. - Микаел.
- Да. - Юджийн.
- Приятно ми е. - И на мен.
Ще ти дам тази шапка, защото тук има много комари.
- Да, чух. - Не би искал да те изпохапят.
С тази шапка няма да ме снимат за корицата на модно списание,
но ако ме предпази от комари, ще рискувам.
Да се поразходим из гората, искаш ли?
- Да направим една бърза разходка. - И ще ти покажа всекидневната си.
Викането на лосове се прави през сезона за чифтосване.
Мъжкарят идва и си мисли: "Охо, чака ме някоя красавица".
И когато види дребния дебелак от севера, се разочарова.
Дребният дебелак от севера? Дано няма предвид мен.
Чувал съм, че лосът може да тича със скорост 55 км/ч.
Идеята да го разочароваме не ми се струва особено добра.
Ако се появи лос, не мърдай.
Май трябва да застана зад теб. Така няма ли да е по-добре?
Прави каквото искаш.
Така добре ли ти е?
Започваме да викаме лоса.
- Все едно си болен. - Не ми се присмивай.
- Говоря сериозно. - Да, разбира се.
Иска се свикване. Като го чуеш,
ти се струва, че трябва да изтичаш до аптеката, но всъщност…
Искаш ли да опиташ?
Само не го пробвай в Торонто.
В Торонто ли? И в Швеция изглежда налудничаво.
- Този действа. - Добре ли е?
Да.
Нищо не виждам. Колко време минава обикновено?
- Около три-четири часа. - Ясно.
- Отнема им доста време да дойдат. - Добре.
- А ако имаш резервация за вечеря? - Да.
- Пропускаш вечерята. - Пропускаш я?
Да.
- Виждаш ли вече нещо някъде? - Не, нищо.
Май лосът ни върза тенекия.
Разочароващо, но Микаел иска да ми покаже защо шведите толкова обичат природата.
В Швеция казват, че когато непрекъснато търчиш нанякъде,
понякога тичаш толкова бързо, че духът ти изостава.
Затова понякога е хубаво да поспреш.
Да изчакаш духът ти да се върне.
- Ясно. - Някои хора казват:
"Толкова е онгюсдампанде да си в гората, да разпускаш."
Онгюсдампанде означава да си в гората и да разпускаш?
Да си призная, шапката против комари е доста тежка.
- Да. - Така че…
Не се чувствам толкова отпуснат като теб например.
- Микаел, благодаря, че ме разходи. - Радвам се, че дойде.
В колко процента от случаите лосът откликва на зова ти?
В сезона за чифтосване процентът е висок.
Явно някои хора са късметлии.
Какво пък, може да видя някой, като се върна в Канада.
Да намеря своето онгюсдампанде, бе не по-малко трудно от това да видя лос.
Но денят ми сред природата още не е свършил.
- Може и да го открия с помощта на Робърт. - Здравей.
Той обеща да ме заведе на разходка по реката
и на барбекю преди празника.
- Каяци значи. - Да.
Мислех, че ще сме с моторница, като онзи ден, но явно…
Понякога плаваме с моторница, а друг път - с каяк.
- Излезе ми късмета. Да. - Спасителна жилетка.
Да съм сигурен, че ще стигна жив на другия бряг.
- Да, добра идея. - Нали?
Само без паника.
- Ясно, без паника. - Точно така.
Не знаеш как ще реагира тялото при силен страх.
- Не изпадай в паника. - Ясно.
- Каквото и да стане. - Любимите ми думи.
Хвани греблото и греби. Много добре.
Плавал съм по реки навремето, но днес поне имам гребло.
Знаеш ли какво ми харесва най-много, когато плавам по реката?
- Какво? - Няма комари.
Няма ли? Супер!
- Как е? - Супер, плъзгам се съвсем плавно.
Нали? Много добре.
Мисля, че ми идва отръки.
Всъщност е доста приятно.
Май не съм се чувствал толкова отпуснат, откакто съм дошъл.
Имате специална дума за това, нали? "Онгустастрапанде".
- Как се пише? - Нямаме толкова време.
Онгюсдампанде.
Да. Онгюсдампанде.
Означава пълно спокойствие и релаксация,
и като цяло да не изпитваш никакво безпокойство и стрес, нали?
О, да. Пускаш се по течението, както правим сега с каяците.
Пускаш се по течението.
Носенето по течението дава храна за размисъл,
но в момента мислите ми са заети с истинска храна.
В Швеция казват, че стопи ли се снегът, вадят скарата.
Но май трябва да уточня, че го казват на шведски.
- Здравейте. - Здрасти.
Поклонниците акостираха.
Микаел.
- Здравей, как си? - Микаел вече е тук,
което ме кара да мисля, че или бяга по-бързо
и от най-пъргавия лос, или е дошъл с кола.
- Здравей. - Синът ми Емил.
- Емил? Приятно ми е. - И съпругата ми Ана.
- Много ми е приятно. - И на мен, Ана.
Какво е да живееш с този тип?
Предполагам, че сигурно просто те довлича тук, на открито?
Ако не искаш да идваш?
"Тръгвай на разходка в гората, независимо дали ти харесва."
"Стампенанде"… "Онгюстампенанде"… Какво?
- Онгюсдампанде. - Онгюсдампанде.
Опита се да ми го обясни в гората,
но бяхме заети да трепем комари и не можах да схвана много.
Онгюсдампанде.
Идеята, че можеш да използваш нещо за облекчаване на стреса и безпокойството.
Фактът, че в Швеция това е природата…
Мисля, че го схванах, когато плавах по реката с каяка.
Големи сладури.
- Благодаря. - Я да видя колко си голям. Дай да видя.
- Леле мале! - Усмихва се.
- Май е готов за плаване по реката. - Мога да го заведа и да му дам насоки.
Намерих своето онгюсдампанде
и вече съм в подходящо настроение за утрешното събитие.
Фестивалът на Слънцестоенето.
Време е за шведския празник на слънцето
и всички са готови - освен слънцето.
Май няма да се появи на собствения си празник.
Този порой придава съвсем ново значение на фразата "да плаваш по течението".
Идеята да честваш слънцето, а да не можеш да го видиш, е нещо,
за което може да се пишат книги.
Но всички са много развълнувани и мисля, че ще бъде забавно.
- Здравей. - Джесика.
- Добре дошъл на фестивала. - Много благодаря.
Реших, че ще искаш чадър.
Да, струва ми се, че днес слънцето няма да се покаже.
Това е типично за Лятното слънцестоене. Очаква се да е дъждовно,
иначе няма да е истинско. Предполагам, искаш автентичност.
Искам възможно най-автентичното преживяване на празника.
Акцентът на фестивала е издигането на ритуалното дърво,
след което има танци, пиене
и онова, до което водят танците и пиенето накрая.
Но най-напред Джесика иска да видя една доста по-различна шведска традиция.
Реших да започнем с шведската "фика", ако искаш.
- Шведска фика. - Да.
Обикновено включва сладкиши и кафе,
но всъщност е кратка почивка, да седнеш да побъбриш с приятел.
- Това ми харесва. - Фика е супер.
Някои от лакомствата на фестивала са истинско удоволствие за небцето.
- Харесва ли ти? - Много.
Но не всичко.
Шведите обичат маринована херинга,
пикантна ферментирала риба,
която се сервира като част от бюфет или шведска маса.
Може ли да опитам херингата?
Джесика много иска и аз да я пробвам.
- Рибата се бели? - Да.
Леле, нямам търпение.
Може да се яде и с костите, но не е…
Не искам костите.
Как е?
Много вкусна.
- Сигурен ли си? - Да не се шегуваш?
А след херингата
Джесика ми предложи нещо, с което да отмия вкуса.
Ето.
Сядаме с Ева и Йоран на традиционен тост
преди издигането на дървото.
Ето го моя "мюкака", мисля, че съм се справил отлично.
- Много е вкусен, наистина. - Нали?
- Много ми харесва. - Ами не е толкова трудно…
- Да, справи се. - …да печеш хляб.
- Нали? - Да.
Има шнапс, но трябва да пеем, преди да ни разрешат да го пием.
- Дано си репетирал. - Йоран?
- Чуден. - Чуден.
- Страхотен шнапс. - Да.
- На този празник се пие задължително. - За да е весело, нали?
Ако имаш традиция, просъществувала няколкостотин години,
тя е част от твоята същност.
Аз съм шведка. Родителите ми са го празнували,
дядо ми и баба ми също, празнували са го и техните родители,
и техните предци.
Весел момент от годината, който те завладява някак неусетно.
Каква ирония - честваме слънцето, а сме мокри до кости.
Шведите удрят в земята "Аз пея под дъжда".
В повечето райони на Швеция мъжете вдигат ритуалното дърво.
Но в Северна Швеция
имаме силни, независими жени, които се справят сами.
- Като майка ти. - Да, майка ми е силна, независима жена.
Готово!
Да!
Да се изкатерим ей там, за да виждаме по-добре?
Танцуват около дървото.
Боже мой.
- Жабешкият танц. - Ясно.
Това е звукът, който издават жабите.
Нищо не е по-характерно за този шведски празник
от жабешкия танц.
Това е бил френски марш,
но шведите го превърнали в своя любима народна песен.
Харесва ми, че го правят с такава радост…
- Да. - …в такова време.
- Май досега не съм виждал нищо подобно. - Само в Швеция.
За нас времето е без значение. И да вали, и да е слънчево,
пак ще празнуваме.
Признавам, много се забавлявам.
- Нали? Знаех си. - Май от дете не съм правил подобно нещо.
Ако тук бяха малкият ми внук Джеймс, дъщеря ми,
синът ми и жена ми, сигурно и аз щях да танцувам край дървото.
Като гледам как танцуват в този проливен дъжд,
направо се влюбвам в тези хора.
Много е забавна концепцията, че дървото е фалически символ.
Не е обичайното семейно празненство, но пък е нещо много повече.
Това е честване на почвеното плодородие.
От него разцъфват цветята, с които украсяват ритуалното дърво,
и се ражда храната, която ядем. В това е значението на този празник.
Мисля, че това е шведската идея да се пуснеш по течението -
да цениш най-щастливите мигове в живота.
Да преживееш зимата, защото знаеш, че някой ден ще изгрее слънце.
Мисля, че тази идея дава представа за душевността на шведите.
Наистина е много значима.
Да се научиш да плаваш по течението,
е най-важното нещо, което ще запомня от престоя в Швеция.
Дано ми послужи по време на моята европейска одисея.
В следващия епизод.
Шотландия е родината на майка ми, живяла е тук до 13-годишна.
Хубава тренировка.
Семейството ви е идвало тук на празници.
Никога не съм изпитвал такова чувство.
Ето ги.
Най-близкото нещо до това да докоснеш родословното си дърво.
Наздраве.
Майко!
Превод на субтитрите Живко Тодоров