Казват, че човек е жив, когато е на път.
Стига първо висенето на летището да не ти изцеди силите.
Къде другаде ще ти кажат да дойдеш два часа по-рано
и накрая ще се окаже, че закъсняваш с два часа?
И все пак миналогодишните пътувания ми се отразиха добре.
Разшириха кръгозора ми.
До известна степен.
И сега се заемам с нещо, което било задължително
за всеки пътешественик.
Отивам в Европа.
Къде всъщност се намираме?
Ще обиколя континента
от най-горния до най-долния му край.
Ще изляза извън утъпканите пътища, за да открия скритите бисери.
Снимаш ли?
И ще разпаля новооткритата си жажда за приключения.
Вижте - без ръце.
Тук са. Това носът ли е?
Ще образовам вкусовите си рецептори.
Еха, беше много вкусно.
Гроздето е готово.
И ще живея като местните.
Добре дошъл в моето село.
Пълна лудост.
Спасих ти живота, запомни ме.
Слагам притесненията в багажа.
Ето ги, идват.
Не знаеш как ще реагира тялото при силен страх.
Май от дете не съм правил подобно нещо.
И ще произнеса три думи, които никога не съм изричал.
Готов за излитане.
ЕВРОПА
В Швеция научих повече, отколкото исках да знам за комарите.
Очаквам на следващата спирка от пътуването из Европа
да науча нещо повече за самия мен.
Шотландия е моята прародина, или по-скоро родината на майка ми.
Майка ми е родена в Шотландия и е живяла тук до 13-годишна.
Аз посещавам страната за първи път.
ШОТЛАНДИЯ
Не само моето семейство има тесни връзки с Шотландия.
Родът, който се връща тук отново и отново, е Уиндзор.
Британското кралско семейство.
От кралица Виктория до кралица Елизабет II, а сега и Юджийн I.
Много ви благодаря.
По-добре късно, отколкото никога. На 76 г. съм живото доказателство за това.
Пропътувах близо 1600 километра от Швеция
до севера на Великобритания, за да докосна родословното си дърво в Шотландия.
ШОТЛАНДСКИТЕ ПЛАНИНИ
Моето себеоткриване започва от мястото, където покойната кралица Елизабет
избрала да прекара последните си дни - шотландските планини.
Донякъде разбирам защо са обичали да бягат на това място.
Много е красиво.
И обширно.
Пред очите се простират близо 26 000 квадратни километра изумителни,
макар и сурови пейзажи.
Къде всъщност се намираме?
Ако пренощувам на палатка в Шотландия, това може да е последният епизод.
Майка ми е израснала в Глазгоу.
Мисля, че има разлика в начина на живот
между Шотландия на майка ми
и Шотландия на Уиндзорите.
Замислям поклонение в Глазгоу,
но тук, в планините, ще отседна в квартира, която изглежда
и звучи достойна за крал.
Добре дошли в Шотландия. Аз съм Лин, собственик на "Кандакрейг Хаус".
- Благодаря. Това се казва посрещане. - Елате да ви разведа.
- Да, с удоволствие. - Добре.
"Кандакрейг" е луксозно планинско имение, построено през 17-и век,
което го прави с около 200 години по-старо от Канада.
Но днес може да наемете това място с неговите 12 спални много изгодно,
само за някакви си 12 000 долара на вечер.
Много е хубаво.
Тази къща е проектирана от архитекта на замъка "Балморал",
където е кралското семейство.
- Близо ли сме до "Балморал"? - На около половин час път.
Значи буквално са ви съседи.
- Точно. - Идвали ли са тук?
- Да. - Супер.
Настоящите крал и кралица са били наши гости.
Явно когато притежаваш замък,
ти се ще да поогледаш замъците на всички останали.
- Тук ли? - Да.
Не само на кралските особи им харесва тук.
- Това е столовата. - Личи си, че сме в Шотландия.
Много от холивудските ви колеги са идвали тук през годините.
- Така ли? Кой е идвал? - Стив Мартин.
Робин Уилямс, Шон Конъри.
- Сериозно? - Така че сте в добра компания.
Господа, отговорът е прост.
Шон Конъри е седял на някой от столовете.
Каре, от което шият шотландските полички.
Не бях го виждал по стените, по тавана и по абажурите.
Море от каре.
Но изобилието от каре не е единственото, за което мисля.
Уредих си среща с Майкъл, шотландски експерт по еврейско потекло.
- Радвам се да се запознаем. - Приятно ми е.
Той проучва семейната история на майка ми, Ребека Къдлац - Бети.
Малко е плашещо.
Не ти се иска да откриеш информация, която може да те изложи.
"Прадедите ти са били крадци и убийци,
уви, занимавали са се с плячкосване и грабежи."
"Така ли?
Сериозно? Добре."
Първо да погледнем разширеното родословно дърво.
Това са вашите прадядо и прабаба, Самуел и Нели.
Никога не съм виждал тези снимки.
Това са родителите на дядо ви Луис.
Произхождат от малко градче, Населск,
което се намира на 40-50 километра северозападно от Варшава.
През 1891 г. семейството идва в Глазгоу.
- Как беше името на... - Населск.
Майка ви казвала ли ви е защо са отишли в Глазгоу
и защо са емигрирали в Канада?
В началото на века хората са отивали в Америка, нали?
Да.
Но не знам защо са избрали точно Шотландия, а вие знаете ли?
По онова време рядко се случвало
кораби от континентална Европа да пътуват до Северна Америка.
Струвало скъпо, а семействата били бедни.
Повечето предприемали пътуването на два етапа,
- за да могат да си платят билетите. - Ясно.
Дошли са в Глазгоу и сигурно са били потресени,
защото са отишли да живеят в Горбалс, много беден район.
- Ясно. - Но са останали там 30 години.
Да.
Ето и снимка на семейството.
Майка ви е от най-малките деца.
- Тя ли е? - Така мисля.
Да, тя е. Олеле.
Всъщност се гордея, че имам роднини,
които са искали по-добър живот за семейството си.
Като си помисля какви трудности са преживели, не им е било леко.
Ако майка ми беше останала в Шотландия, сега не знам кого щяхте да интервюирате.
Със сигурност нямаше да съм тук, защото е срещнала баща ми в Канада.
Невероятно е да се замислиш за тези повратни мигове в живота.
И макар че никога не съм бил в тази красива страна,
тя е оформила детството на майка ми.
Най-сетне съм тук и искам да проуча всичко.
Приех поканата на местен жител
да участвам в национално забавление, което не било за изпускане.
- Робърт. - Здравей, драго ми е.
Едва ли ще е толкова изнервящо като лова на лосове в Швеция.
Или е възможно?
- Къде ще ходим? - Ще участваме в една хубава традиция.
Ще те заведа на река Дий в Роял Дийсайд, където ще ловим сьомга.
- Лов на сьомга. - Да.
Добре.
Защо риболовът на сьомга е толкова популярен в Шотландия?
Ами Юджийн, имаме прекрасни реки с разкошна сьомга в тях.
Много енергична риба.
Още като малки рибки сьомгите плават по сладководните реки,
после прекосяват целия Атлантически океан
и накрая се връщат в същата река, в която са се родили.
Връщат се не за да бъдат уловени, а за да хвърлят хайвера си.
Завръщането на сьомгата в Шотландия е значително по-рисковано от моето,
но тези ценни риби привличат тук риболовци от цял свят.
Да уловите сьомга, изобщо не е тъй лесно, както си мислите,
затова Робърт е поканил експерт, който ще ни помага.
- Джон, приятно ми е. - И на мен, Юджийн.
- Добре дошъл в Роял Дийсайд. - Радвам се, че съм тук.
Джон е "гили", галска дума за придружител.
Нещо като планински водач.
Няма нещо, което да не знае за риболова, освен колко не ме бива.
Но скоро ще разбере.
Донесъл съм да облечеш нещо хубаво.
Важното е да не обидим човека.
Така, вдигнете презрамките.
Ще бъда добър ученик.
Ще бъда ентусиазиран. Не искам да му развалям деня.
Идеален си за ролята.
Ще те науча на кръгово хвърляне.
Правим кръг.
Втората част на хвърлянето, замятането, е сякаш вдигаш поднос с напитки.
Носиш уиски - моето уиски. Не искам да разливаш нито капка.
Ако Джон си мисли, че ще се справя, явно вече добре е подпийнал.
Така. Лесно е.
Явно най-добре е просто да опиташ.
Заметни.
- Точно така. - Браво.
- Идеално. - Да.
Опитай пак.
Идеално.
- Пак браво. - Превъзходно.
- Как е? - Сега само чакаме сьомгата.
Добре.
Може да стане новото ми хоби.
Ще зарежа голфа и ще се хвана да ловя сьомга.
Разбирам защо хората го смятат за най-релаксиращото нещо на света,
защото тук е доста красиво.
- Как се справяте там? - Още не съм хванал нищо.
- Как е, харесва ли ти? - Напът е да стане любимият ми спорт.
Изглеждаш много доволен.
Чух, че и кралските особи обичат да ловят риба тук.
Реката минава точно през имението им.
Дано имат повече късмет от мен,
защото след един час киснене във водата още нищо не е клъвнало.
Юджийн, кълве ли?
Още не, но няколко пъти беше на косъм.
Да се прибираме ли?
- Да, хайде. - Добре.
Сьомгата отърва кожата,
но да удавиш мъката от неуспеха, е част от преживяването.
Една глътка?
Време е за малко твърд алкохол.
Не си падам по уискито.
То е силна напитка, но мъжете, с които лових риба,
бяха двама възхитителни шотландци.
И двамата ме окуражаваха: "Браво, добре се справяш!".
Екстра си прекарахме.
Какъв по-добър завършек на хубавия ден от това да подражаваш на предишен гост,
сър Шон Конъри, и да поръчаш коктейл "Водка мартини"?
Май Шотландия ми хареса, а съм тук само от един ден.
Има някакъв чар.
Майка ми и нейните предци просто...
обсебиха мислите ми.
Не съм предполагал, че ще ме впечатлят толкова.
Утре съм решил да открия нещо повече за семейната си история тук.
Дано не започнат да свирят на гайди в ранни зори.
След като се наспах чудесно,
започва да ми харесва да съм крал на собствения си замък.
Великолепен е, нали?
Но днес напускам шотландските планини
и отивам в Глазгоу, за да науча повече за детството на мама.
Майка ми разказваше само семейни истории.
Рядко е споменавала живота в Горбалс, така че много се вълнувам.
До Глазгоу са 160 километра,
но научих за едно място по пътя, което не бива да пропускам.
Един от малкото останали занаятчии, които правят всичко на ръка.
Наполовина съм заслужил правото да нося поличка - "килт",
защото половината ми семейство са шотландци.
На семейни събития са обличали килт и просто са си прекарвали страхотно.
Страхотна забава.
И щом са го можели, без да носят бельо,
значи съм длъжен да проуча тази семейна традиция, с известно притеснение.
- Юджийн, как си? - Ти сигурно си Бил.
Аз съм.
Важното в килта е карето - "тартан".
Има над 9000 регистрирани десена,
като половината от тях символизират някое семейство или клан.
Не съм сигурен, че семейството ми има свой собствен тартан.
Не помня да са споменавали да имат свое шотландско каре.
Добре.
Да се опитаме да намерим нещо, което те характеризира,
което ти е близко.
По професия съм комик,
има ли тартан за комици?
Ами зависи колко комичен искаш да бъде.
Например този?
Нарича се "тартан кашер". Това е еврейски тартан.
Май е тъкмо като за мен, нали?
Добре, сега трябва да ти взема някои специални мерки.
- В смисъл? - Талията,
- ханша и дължината. - Да, добре.
Ще премеря от горния край на таза до средата на коляното.
Бил е ушил повече килтове, отколкото гевреци съм изял.
Макар че ако знаех, че ще ми взема мерки, щях да ям по-малко.
Така.
- Имай предвид, че току-що съм обядвал. - Хубаво.
Ето така.
- 97 сантиметра. - Не съм наясно с метричната система.
- Около 38 инча. - Не може да е 38, мярката ми не е такава.
- По-скоро съм 34. - Шивашкият метър не лъже, Юджийн.
Мисля, че с Бил съм в сигурни ръце.
Тази мярка няма да ти я казвам.
- Ще я запазя за себе си. - Добре.
Той подхожда към работата си с голямо старание и майсторство.
Готово.
- Добре, каквато и да е мярката. - Огромна.
Благодаря.
Веднъж заших копче на риза и беше много изтощително.
Да ти предложа едно малко питие?
Не мога да кажа, че си падам по скоча.
- Ей, чакай! Стига. - Сериозно ли?
Да пием за теб, Бил.
- И за теб, Юджийн. - За теб и твоя занаят.
За твое здраве.
Две почерпки за 24 часа, но все така не си падам по уискито.
Да се захващам, че ще си останеш без килт.
За мен обличането на килт ще си остане като носенето на костюм,
освен ако не вникна по-задълбочено в шотландските си корени.
Ще познаете, че не обичам да пътувам, по това, че чак сега,
сто години след като майка ми е отплавала от този бряг, най-накрая дойдох в Глазгоу.
Нейният роден град.
Това място е коренно различно от шотландските планини.
Наистина изглежда като работнически град.
И някак се радвам, че съм тук.
Когато прародителите ми пристигнали от Полша,
те и хиляди други работници имигранти
се установили в Горбалс, жилищен район на южния бряг на река Клайд.
Това е Горбалс.
Ето го.
Странно усещане.
Изпитвал съм много странни чувства през живота си, но това чувство е хубаво.
Сградата, в която е живяла майка ми до 13-годишна възраст, е била съборена,
когато са преустройвали Горбалс.
Но експертът по генеалогия Майкъл предложи да ме разведе
из една капсула на времето, която още съществува.
Тук времето е спряло.
Запазено е така, както е изглеждало жилище в Глазгоу
в началото на 20-и век.
Най-добрият начин да добиете представа какъв е бил животът.
- Готов ли сте? - Да погледнем.
Елате.
С 60 000 души, натъпкани в район,
наполовина по-малък от Кони Айланд, условията на живот в сградите в Горбалс
били сред най-лошите в Европа.
Тук е.
Това е кухнята, основното помещение в апартамента.
Тук са се събирали всички. Многофункционална стая.
Готвели са на тази маса и са се хранели на нея.
Сигурно забелязахте нещо в ъгъла.
- Легло. - Да.
Нарича се "спална ниша", защото хората са спали и тук.
Не можели да си позволят да не използват кухнята и като спалня.
Особено с многочленно семейство.
Под леглото е напъхано корито,
което пълнели с вода, за да къпят децата в него.
Боже.
Майка ви и другите деца вероятно са се къпели веднъж седмично.
Ако се изкъпеш пръв, си късметлия.
А ако нямаш късмет, си последният, изкъпал се със същата вода.
- Леле. - Това е преброяването от 1921 г.
Прадядо ви и прабаба ви са били починали,
но тук са вписани баба ви и дядо ви, Луис и Флора,
осем деца и наемател в същия брой стаи, но не толкова хубави като тази.
- Не толкова хубави? - Да.
Когато семейството ви е дошло тук, тоалетните са били общи.
Вероятно са делели тоалетната с още 25-30 човека.
- Отвън? - Да.
Може да е имало врата, може и да е нямало.
- Май не се е случвало да говорят за това. - Да.
Ще ми се да ми беше разказвала
как са живели 11 души в едно жилище.
Никога не е споменавала за това.
Ето, това е спалнята.
Матракът е направен от конски косми, а пълнежът му е от слама.
Не знам дали леглото е било удобно, но е било доста топло.
Беше много забавна и имаше прекрасен смях.
Майка ми се радваше...
Радваше се на живота и винаги гледаше откъм добрата страна.
Единайсет души, наблъскани в две спални!
- Но никога не се е оплаквала. - Да.
Въпреки че добих представа за дома, в който е израснала майка ми,
Майкъл иска да ме заведе на място, където ще вървя по нейните стъпки.
- Кога последно бяхте в синагога? - Доста отдавна.
Така ли?
Синагогата в Гарнетхил.
Не знам как е в сравнение с канадските.
Май не съм бил в толкова стара синагога.
Синагогата е построена през 1879 г.
Била е първата специално построена синагога в Шотландия,
а Горбалс е на два и половина километра от тук.
Значи е възможно семейството на майка ми
да е идвало тук в даден момент по някакъв специален повод?
Със сигурност са идвали тук за някоя сватба или бар мицва.
Тя е била на седем, осем, девет или десет години.
Трудно е да си я представя като малко дете.
Сега съм тук сто години по-късно и се чувствам някак развълнуван.
- Мислиш ли често за нея? - Да, всеки ден.
За мама и татко.
Все има даден момент от деня, когато двамата някак изплуват
в ума ми.
Смятам, че дължа на майка си да видя къде е започнало всичко.
Никога не съм изпитвал привързаност към тяхното родно място.
Единствено чрез разказите им.
Така че всъщност много се радвам, че дойдох.
Че съм тук.
И се радвам, че откривам своите корени.
Събуждам се в последния ден от престоя си в Шотландия
и осъзнавам, че наученото за детството на майка ми в Глазгоу
ще остане запечатано в паметта ми.
Но за да завърша моята семейна история, ще се отбия на още едно място.
Открих гробището, където са погребани
двама от най-смелите хора, които никога не съм виждал.
Моите прадядо и прабаба - Самуел и Нели.
"В памет на скъпата ни майка, Нели Къдлац.
Починала на 28 януари 1921 г."
И моят прадядо.
Представяте ли си? Основоположникът на рода ни.
Най-близкото нещо до това да докоснеш родословното си дърво.
Да намериш корените на дървото.
Търсели са по-добър живот.
Постигнали са много.
Прекараното в Шотландия време ме сближи с моя клан.
Изненадан съм, че се чувствам като у дома си.
За мен тук е като Северно Онтарио.
Тук изгря дъга в цялата й прелест, наднича зад мен.
Красива е, нали?
Отсега нататък, когато се сещам за Шотландия,
умът ми ще преминава през цялата гама -
от "Кандакрейг", най-страхотното място за отсядане,
до района Горбалс.
И връзката с моите корени, която се радвам, че успях да установя
с идването си тук.
За да ознаменувам новооткритото си наследство,
тази вечер съм поканен на хубава старомодна шотландска веселба.
Но ако искам да вдигна чаша като истински шотландец,
първо трябва да придобия вкус към любимата напитка на семейството.
Дядо ми си пийвал
по чашка уиски веднъж седмично, всеки петък.
Не си падам по скоч, но винаги съм се възхищавал на онези, които го пият.
Много е яко да пиеш уиски с лед,
но никога не съм успявал да гаврътна едно.
И така, в чест на дядо ми и за да изглеждам малко по-готин,
отивам в местна дестилерия на среща с експерта по уискито Гари.
Приятно ми е.
- Добре дошъл. - Благодаря, че ме прие.
- Значи тук се случва всичко? - Точно така. Магията на уискито.
Леле, тук има доста бурета.
Имаме близо половин милион бурета във всички наши обекти.
Добре.
Шотландско уиски може да се прави само в Шотландия,
но повечето от буретата тук всъщност идват от Съединените щати
и в тях са съхранявали бърбън.
Защо тези бурета са толкова важни
за производството на уиски?
Придават му по-добър вкус, а също така и цвят.
Алкохолът излиза прозрачен от дестилатора, но щом го налеем в бурето,
придобива онзи приятно златист карамелено-кехлибарен цвят.
И това се дължи на бурето.
Добре дошъл в склада.
Тук можем да съхраняваме до около 8000 бурета.
Преди да опитаме самия скоч, донесох и мостра от първака.
Така излиза от дестилаторите.
Течността е бистра и прозрачна, а цветът идва от буретата.
Завърти го леко в чашата. Поднеси я към носа си.
Остра миризма.
Трябваше да спомена, че това е 63-процентов алкохол.
- Това щях да кажа. - Да.
Направо ми прочисти синусите, нали разбираш.
Едва ли е полезно за здравето.
Ще усетиш осезаемо 63-те процента.
Чакай да се опомня, Гари.
Майко мила!
Това чудо направо ми остърга хранопровода.
- Припотих се. - Ами тогава да минем на уискито?
Но щом това реактивно гориво отлежи в старо буре,
очевидно с него се случва някаква чудодейна алхимия.
18-годишно е. През цялото време е било в бъчва от бърбън.
Веднага се вижда, че има разлика в цвета, която се дължи на дървото.
- Сега има по-осезаем плодов вкус. - И мирише по-хубаво.
- Вече е доста по-меко. - Да.
- Ако искаш, опитай. - Да надникна под килта ти, дето се вика.
- Прекрасно е. Много вкусно питие. - Да, супер е.
На вкус е почти като печена ябълка.
Чувствам се леко подпийнал.
По-хубаво е, отколкото мислех.
Изненадах се.
- Усети ли някакви вкусове? - Не.
Върнах се в замъка. Преди да продължа пътуването си, е време за празненство.
Най-сетне съм готов да нося гордо своя "килт кашер".
Я виж ти.
Брей, брей.
- Удобен ли ти е? - Да, много ми е удобен.
Моят собствен тартан.
Тази вечер в менюто е всичко най-хубаво в Шотландия.
Разкошно уиски.
Наздраве.
Което вече мога да оценя по достойнство.
Хагис, национално шотландско ястие.
Много е вкусно.
С него ще ми е нужно малко повече време да свикна.
И планински танци.
Израснах, без да се чувствам шотландец,
но за няколко дни в мен се загнезди това усещане,
тази връзка с шотландските корени на майка ми.
И това ме изненада приятно.
Майка ми и родът й са имали ведър поглед върху живота.
Обичали са да се веселят.
Всички, с които се запознах, притежаваха този бодър веселяшки дух.
Надявах се да изживея приключения при пътешествието си из Европа,
но не очаквах да добия нов поглед върху собствения си живот.
Дойдох в Шотландия като чужденец,
но си тръгвам с чувството, че съм част от тази страна.
Мисля, че майка ми би се гордяла с мен.
Браво, Юджийн.
Чудесно. Хубава тренировка.
Добре че имам климатик.
В следващия епизод...
Пътуването ми из Европа ме отвежда в най-посещаваната страна в света.
Френска целувка, нали си във Франция.
Пълен напред!
Типично френска кола - побира двама фермери и чувал с картофи.
Сякаш съм член на "Бекстрийт Бойс".
Идеята не е много добра. Май не ме харесват.
Всеки ден се радвам на живота.
- Много добре! - Видя ли?
Наляво!
Закъснява. Обикновено не чакам мъжете.
Превод на субтитрите Живко Тодоров