At rejse siges at være at leve.
Måske, hvis ikke en dag i lufthavnen allerede tog livet af en.
Hvor får man ellers besked på at stille to timer før tid...
...og alligevel være ved at komme to timer for sent?
Men mine rejser sidste år gjorde mig nu godt.
De udvidede min horisont.
I hvert fald lidt.
Så nu takler jeg noget obligatorisk for enhver respektabel rejsende.
Jeg rejser til Europa.
Hvor er vi egentlig henne?
Jeg skal se Europa...
...fra ende til anden.
Jeg færdes langt fra alfarvej for at se nogle fantastiske steder...
Se engang!
...og favne min spirende eventyrlyst.
Se lige! Uden hænder.
De er lige her. Forstavnen, ikke?
Jeg tester mine smagsløg...
Wow, det smagte godt.
Druerne er klar.
...og prøver at leve som de lokale.
Velkommen til min landsby.
Helt utroligt.
Jeg har lige reddet dit liv, så husk mig.
Jeg lægger bekymringerne i kufferten...
Nu kommer de.
Man ved aldrig, hvordan kroppen reagerer på frygt.
Sådan noget har jeg ikke prøvet, siden jeg var barn.
...og nu siger jeg snart tre ord, jeg aldrig har sagt før.
Klar til afgang.
EUROPA
Sverige lærte mig mere, end jeg ønskede at vide om myg...
...så jeg håber, næste stop i Europa vil lære mig mere om mig selv.
Skotland er mit fædreland. Eller rettere min mors land.
Min mor blev født i Skotland og boede der, til hun var 13.
Det er mit første besøg.
Det er ikke kun min familie, der er tæt knyttet til Skotland.
Nogen, der ofte frekventerer landet, er familien Windsor.
Den britiske kongefamilie.
Lige fra dronning Victoria til dronning Elizabeth II. Og nu Eugene I.
Mange tak.
Hellere sent end aldrig... Det beviser jeg som 76-årig
efter at være rejst 1.600 km fra Sverige
til højt mod nord i Storbritannien for at røre stamtræet i smukke Skotland.
DET SKOTSKE HØJLAND
Min selvopdagelsesrejse starter, hvor den hedengangne dronning Elizabeth
opholdt sig i den sidste tid.
Det skotske højland.
Jeg forstår godt, hvorfor de søgte tilflugt her.
Her er ret smukt.
Og kæmpestort.
Højlandet tæller cirka 26.000 km2 af det smukkeste, men ret barske landskab.
Okay, hvor er vi henne?
Skal jeg sove i telt i Skotland, bliver der ikke flere afsnit.
Min mor voksede op i Glasgow.
Det var nok en noget anden livsstil.
Jeg mener min mors Skotland
i forhold til familien Windsors Skotland.
Jeg planlægger en tur til Glasgow,
men her i højlandet skal jeg bo et sted, der ligner...
...og lyder af noget kongeligt.
Velkommen til Skotland. Jeg hedder Lynne og er indehaveren af Candacraig House.
Tak. Det var noget af en velkomst.
Vil du se huset?
- Det vil jeg mægtig gerne. - Okay.
Ja.
Candacraig er et luksuslandsted fra det 17. århundrede,
så det er rundt regnet 200 år ældre end Canada.
Men i dag kan du leje dig til huset og alle 12 værelser
for "sølle" 12.000 dollar pr. nat.
Her er fint.
Huset er faktisk tegnet af samme arkitekt som Balmoral Castle,
hvor de kongelige bor.
- Hvor langt er der til Balmoral? - Cirka en halv time.
Så I er nærmest naboer.
- Ja, absolut. - Og har de været her?
- Ja. - Okay.
Den nuværende konge og dronning har været her.
Når man allerede ejer et slot, vil man sikkert gerne se alle de andres.
- Herinde? - Ja.
Det er ikke kun de kongelige, der kan lide stedet.
Her er spisestuen.
Man kan se, vi er i Skotland.
Mange af dine Hollywood-kolleger har været her i årenes løb.
- Okay. Hvem var her? - Steve Martin.
Robin Williams.
Sean Connery.
- Virkelig? - Jeg synes, du er i godt selskab.
Svaret er oplagt.
Sean Connery sad på en af de stole.
Skotsktern kender vi fra kilten.
Men jeg har aldrig set det på vægge, i loftet eller som lampeskærme.
Alt er skotskternet.
Men jeg tænker på andet end alt det ternede.
Jeg skal møde Michael, en skotsk ekspert i jødiske aner.
- Rart at se dig. - Hej, og i lige måde.
Han har undersøgt min families og min mor Rebecca "Betty" Kudlatz' aner.
KUDLATZ: UDVIDET STAMTRÆ
Det er lidt skræmmende.
Man vil jo helst ikke opdage noget pinligt.
"Dine oldeforældre var tyvagtige mordere, der desværre plyndrede og hærgede en del."
"Virkelig?
Virkelig? Okay."
Først har vi her et udvidet stamtræ, og det er dine oldeforældre.
Samuel og Nellie.
De billeder har jeg aldrig set før.
Der er Louis', altså din morfars, forældre.
De kom fra en lille by, der hedder Nasielsk.
Den ligger lidt over 45 km nord-nordvest for Warszawa.
Familien kom til Glasgow i 1891.
- Hvad hed den? - Nasielsk?
Nasielsk.
Sagde din mor, hvorfor de flyttede til Glasgow og sidenhen til Canada?
Ved århundredeskiftet dengang ville folk jo emigrere til Amerika.
Ja.
Jeg ved ikke lige, hvorfor de valgte Skotland. Gør du?
Dengang var det faktisk ret sjældent
at finde en båd hele vejen fra det europæiske fastland til Nordamerika.
Det var dyrt, og det var fattige familier.
De fleste familier tog turen i to etaper...
- Ja. Okay. - ...for at betale for rejsen.
De kom til Glasgow, og det må have været et chok,
for de boede i Gorbals-distriktet, som var meget fattigt.
- Okay. - Og de boede der i 30 år.
Ja.
Her er et billede af familien.
Din mor er vist... Hun er en af de yngste.
- Er det hende? - Det tror jeg.
Det er min mor.
Hold da op.
Jeg er faktisk stolt af, at jeg havde slægtninge,
der ønskede et bedre liv for familien.
Tænk, hvad de måtte udholde dengang. Det er ret store sager.
Var min mor blevet i Skotland, så...
Så ved jeg ikke, hvem I ville interviewe lige nu.
Jeg havde ikke siddet her, for hun mødte min far i Canada.
Det er underligt at tænke på de afgørende øjeblikke i livet.
Jeg har aldrig besøgt dette smukke land, der prægede hele min mors barndom.
Nu jeg er her, vil jeg bare se og opleve alt.
Så jeg takkede ja til en invitation fra en lokal
til en eventyrlig fritidsfornøjelse.
- Robert. - Hej. Rart at møde dig.
Jeg går ud fra, det ikke er lige så uhyggeligt som at finde elge i Sverige.
Eller er det?
- Hvad skal vi? Og hvor? - Det er noget rart og traditionelt.
Vi skal til floden Dee i Royal Deeside og fiske laks.
- Fiske laks. - Ja.
Okay.
Hvorfor er laksefiskeri så populært i Skotland?
Eugene, vi har jo smukke floder med fantastiske laks.
Det er en meget energisk fisk.
Som små fisk svømmer de ad ferskvandsfloderne,
og så svømmer de direkte over Atlanterhavet.
De fisk vender så omkring og svømmer hjem til den flod, de kom fra.
De kommer tilbage for at gyde og ikke for at blive fanget.
Laksens vandring tilbage til Skotland lyder mere farefuld end min egen rejse,
men de højt skattede fisk lokker fiskere til fra hele verden.
Og det er ikke så let at fange en, som man skulle tro,
så Robert har tilkaldt ekspertbistand.
- John. - Eugene.
- Rart at se dig. - I lige måde.
- Velkommen til! - Tak.
Det er spændende.
John er gillie, som er gælisk og betyder "hjælper".
Det er nok en slags højlandsguide.
Han ved alt om fiskeri, undtagen at jeg er dum til det.
Men det opdager han snart.
Godt. Du skal have det rette antræk på.
Det gælder om ikke at fornærme ham.
Okay, træk selerne op.
Jeg vil være en god elev. En rigtig god én.
Jeg vil være entusiastisk og ikke ødelægge dagen.
Se bare. Du ligner en indfødt.
Jeg vil lære dig et Circle C-kast.
Rundt.
Og i anden del af kastet skal du rundt, som om du løfter en bakke med drinks.
Det er whisky. Den er til mig, så du spilder ikke noget af den.
Hvis John tror, jeg kan magte det, må han have drukket allerede.
Det er let nok.
Men det bedste er nok at gøre et forsøg.
Og rundt.
- Sådan. - Se nu der. Flot klaret.
- Perfekt. - Godt.
Igen.
Perfekt.
- Flot klaret igen. - Godt.
- Hvordan er det? - Nu skal vi bare fange laksen.
Godt.
Det her kan blive min nye hobby.
Jeg dropper golf og fisker laks i stedet.
Jeg kan godt forstå, folk synes, det er afslappende,
for det er ret... Her er jo meget smukt.
- Hvordan går det? - Jeg har ikke fanget noget.
Hvad synes du om det?
Det her kunne godt blive en yndlingsbeskæftigelse.
Du ser også glad ud.
Jeg har hørt, at de kongelige også ynder at fiske her.
Floden krydser deres land.
Jeg håber, de er heldigere end mig,
for efter en time er jeg ikke engang tæt på at få bid.
Eugene, har du fanget noget?
Ikke endnu, men jeg tror, det har været tæt på.
Skal vi stoppe nu?
- Okay, det gør vi. - Okay.
Nok slap laksen for krogen,
men det hører med til oplevelsen at drukne vores sorger.
Vil du have en dram?
Nu skal jeg smage de stærke sager.
Jeg er ikke så glad for whisky.
Det er svært at drikke, men mine fiskekammerater
var jo begge to fantastiske skotter, ikke?
De er typen, der bare siger: "Godt fisket", ikke?
Det var en fornøjelig eftermiddag.
Og hvorfor ikke slutte dagen i samme stil som en tidligere gæst,
sir Sean Connery, og bestille en vodka martini?
Jeg kan godt lide Skotland, og der er kun gået en dag.
Stedet har en vis charme.
Min mor og den side af familien er...
...hele tiden i mine tanker.
Jeg havde aldrig troet, det ville påvirke mig sådan.
I morgen vil jeg finde ud af mere om min families liv her.
Bare sækkepiberne ikke spiller for tidligt.
Efter en skøn nats søvn nyder jeg så småt at være slotsherre.
Er det ikke bare storslået?
Men i dag tager jeg afsked med højlandet
og tager til Glasgow for at høre om min mors barndom.
Min mor fortalte kun familiehistorier.
Der var ikke meget om livet i Gorbals, så jeg var ret spændt.
Der er over 160 km til Glasgow,
og der er et stop på vejen, jeg ikke må gå glip af.
Hos en af de få gammeldags fagfolk, der stadig laver alt med håndkraft.
Jeg har snart fortjent at gå i kilt, for halvdelen af min familie er skotter.
De gik i kilt til familiefester, hvor de morede sig kongeligt.
De morede sig og lo.
Og kan de det uden at have undertøj på,
er det en familietradition, jeg nervøst må se efter i sømmene.
- Hej, Eugene. - Du må være Bill.
- Det er jeg. - Godt.
Det vigtigste med en kilt er stoffet, og der er over 9.000 officielle mønstre.
Næsten halvdelen af dem symboliserer en familie eller klan.
Jeg ved ikke, om min familie har...
- Ja. - Deres eget tern.
Jeg erindrer ikke, at min familie nævnte et bestemt mønster.
Okay.
Vi må finde noget, der relaterer mere til dig selv,
så det er mere personligt.
Jeg arbejder med komedie, så er der... Er der et komisk skotsktern?
Tja... Hvor komisk skal det være?
Hvad med det her?
Det kaldes kosher-tern, og det er et jødisk mønster.
Det lyder da ret perfekt, ikke?
Okay. Jeg skal tage nogle helt særlige mål.
- Hvordan det? - Vi måler din talje, bagdel og længde.
Ja. Okay.
Fra hoften og ned til midt på knæet.
Bill har syet flere kilte, end jeg har spist bagels.
Dem havde jeg nu droppet,
hvis jeg havde vidst, han ville tage mål af mig.
Godt.
Husk, jeg lige har spist.
Okay.
Sådan der.
97 centimeter.
- Det mål har jeg ikke forstand på. - Det svarer til en størrelse 38.
Det er ikke 38. Jeg er ikke størrelse 38. Jeg er størrelse 34.
Målebåndet lyver ikke, Eugene.
Jeg tror, jeg er i sikre hænder hos Bill.
Jeg siger intet om størrelsen her.
- Det holder jeg for mig selv. - Okay.
Ja.
Hans omhu er ret fantastisk.
Sådan der.
- Okay. Hvad det så end er. - Kæmpestort.
Tak.
Jeg har engang syet en knap i en skjorte, og det var hårdt.
Vil du have lidt til ganen?
Jeg må indrømme, jeg ikke er meget for whisky.
- Hold da op! - Virkelig?
Det er godt.
Skål for dig, Bill.
- Og for dig, Eugene. - Skål for dig og dit håndværk.
Skål for dit gode helbred.
To dramme på 24 timer, og jeg er stadig ikke meget for whisky.
Nu må jeg i gang. Ellers får du ingen kilt.
At gå i kilt vil for mig altid føles som udklædning,
hvis ikke jeg forstår mine skotske rødder bedre.
Jeg er ikke den fødte opdagelsesrejsende, for det er først nu,
100 år efter min mor rejste herfra, at jeg besøger Glasgow.
Byen, hvor hun blev født.
Her er stik modsat højlandet.
Det ligner vitterlig en by for arbejderklassen.
Jeg er glad for at være her.
Da mine oldeforældre kom hertil fra Polen,
slog de sig sammen med tusindvis af andre indvandrere
ned i Gorbals, der er distriktet syd for floden Clyde.
Her ligger Gorbals.
Det er her.
Sikken sær fornemmelse.
Og jeg har følt mange sære ting her i livet.
Det her er sært på den gode måde.
Den bygning, hvor min mor boede, til hun fyldte 13, blev revet ned,
da de renoverede hele kvarteret.
Men slægtsforskeren Michael tilbød at vise mig rundt
i den tidskapsel, der stadig findes.
Her har tiden stået stille.
Her ser ud, som et kvarter i Glasgow så ud dengang i starten af det 20. århundrede.
Det er vores bedste bud på, hvordan livet var dengang.
- Okay? Er du klar? - Okay. Lad os se engang.
Så kom.
Der boede 60.000 mennesker på et område,
der var halvt så stort som Coney Island, så forholdene i lejlighederne i Gorbals
siges at have været blandt Europas værste.
Så er vi her.
Det er lejlighedens hjerte.
Køkkenet.
Her foregik alting.
Det blev brugt til alt.
De lavede mad ved bordet.
- De spiste ved bordet. - Okay.
Og du bemærkede nok noget i hjørnet.
- Sengen. - Ja.
Det er en sengekrog, for folk sov her faktisk også.
Folk havde ikke råd til, at køkkenet ikke også blev brugt som soveværelse.
Ikke når man har en stor familie.
Og under sengen kunne der være et badekar,
som man hev ud og fyldte med vand til børnene.
Hold da op.
Din mor og hendes søskende kom nok i bad en gang om ugen.
Var man heldig, var man den første til at bade.
Var man uheldig, var man den sidste, der måtte bade i det samme vand.
Wow.
Her er folketællingen fra 1921.
Dine oldeforældre var gået bort, men...
Her er dine bedsteforældre, Louie og Flora,
otte børn og en logerende i samme antal rum, men ikke så rart som her.
- Ikke lige så rart? - Ja.
Da din familie først kom hertil, var her fælles toilet.
Så man delte nok et toilet med 25-30 andre.
- Udenfor? - Udenfor.
Der var måske en dør. Måske ikke.
Jeg tror ikke, det er noget, vi nogensinde talte om.
Nemlig.
Gid jeg havde spurgt,
hvordan 11 mennesker faktisk klarede sig.
Hun talte aldrig om den slags.
Her har vi så soveværelset.
Madrassen er fyldt med hestehår.
Dynerne er fyldt med halm.
Jeg ved ikke, hvor komfortabel sengen var,
men den var nok ret varm.
Hun var så sjov, og hun havde en dejlig latter.
Og hun nød bare...
Hun nød livet og så lyst på alting.
Tænk engang. 11 mennesker og to soveværelser.
- Men ingen brokkede sig. - Nemlig.
Det er måske det tætteste, jeg kommer på min mors barndomshjem,
men Michael vil vise mig et sted, hvor jeg kan følge i hendes fodspor.
- Hvornår var du i synagoge? - Det er længe siden.
- Er det? - Ja.
Garnethill-synagogen.
Jeg ved ikke, om den ligner dem i Canada.
Jeg har ikke været i en synagoge, der er så gammel.
Den her synagoge er fra 1879.
Det er Skotlands første synagoge, og Gorbals ligger små tre kilometer væk.
Så kan det tænkes, at min mors familie
har været her på et tidspunkt
- ved særlige lejligheder? - Ja.
De kom her nok til bryllup eller bar mitzvah eller lignende.
Wow.
Dengang var hun syv, otte, ni, ti år.
Det er svært at forestille sig hende som barn, men...
At stå her 100 år efter giver mig godt nok et sug.
- Tænker du tit på hende? - Hver eneste dag.
Min mor og min far.
Der er altid et tidspunkt på dagen, hvor jeg...
...tænker på dem.
Jeg synes, jeg skylder min mor at se, hvor det hele startede.
Jeg har aldrig følt mig knyttet til, hvor min familie er fra.
Det var altid bare historier.
Så jeg er glad for, at jeg kom. Jeg er glad for at være her.
Og jeg er glad for at lære det at kende.
Da jeg vågner op den sidste dag i Skotland,
ved jeg, at det, jeg har lært om min mors barndom i Glasgow,
vil være noget, jeg husker længe.
Men hele historien kræver, at jeg ser et sted mere.
Jeg har fundet gravstedet
for to af de modigste mennesker, jeg aldrig mødte.
Mine oldeforældre, Samuel og Nellie.
"Til minde om vores kære mor, Nellie Kudlatz.
Død 28. januar 1921."
Og min oldefar. Se engang.
Familiens overhoved, ikke?
Tættere kommer an ikke på at røre ved sit eget stamtræ.
Røre selve rødderne af ens stamtræ.
De ønskede sig et bedre liv.
De opnåede meget med, hvad de havde.
At besøge Skotland har bragt mig nærmere min egen klan.
Det overrasker mig, jeg føler mig hjemme.
Som et lille Ontario mod nord.
Se nu bare. En regnbue lige bag mig.
Ja. Det er fint, ikke?
Når jeg tænker på Skotland nu, vil mine tanker gå hele vejen fra
Candacraig... Det fornemmeste sted, man kan bo...
Og så til Gorbals, ikke?
Og jeg er glad for forbindelsen, jeg fandt...
...ved at komme hertil.
Før jeg rejser videre og for at hylde mine nyfundne rødder,
er jeg i aften inviteret til et godt gammeldags, skotsk gilde.
Men vil jeg hæve mit glas som en ægte skotte,
er der en familiefavorit, jeg først må lære at nyde.
Min morfar...
...drak en lille whisky en gang om ugen. Hver fredag.
Jeg har aldrig drukket whisky, men jeg har altid beundret dem, der kan, ikke?
Der er noget sejt over en whisky med is.
Jeg har bare aldrig kunnet drikke dem.
Så til ære for min morfar og for at se sejere ud
besøger jeg det lokale destilleri for at møde whiskyeksperten Gary.
Rart at møde dig.
- Velkommen til Loch Lomond-destilleriet. - Tak.
- Er det så her, det hele sker? - Ja, i høj grad. Hele whisky-magien.
Hold da op, nogle store tønder.
Vi har næsten en halv million fade her på stedet.
Okay.
Skotsk whisky kan kun fremstilles i Skotland,
men mange af fadene her er fra USA og indeholdt engang bourbon.
Hvorfor er fadene så vigtige
for den egentlige whiskyproduktion?
De giver mere smag og også farven.
Væsken fra destillationsapparatet er klar, men når den hældes på fad,
får den den her smukke, ravgyldne og karamelagtige farve.
Det kommer også fra tønden.
Velkommen til lageret. Her kan vi opbevare op til 8.000 fade.
Før vi smager whiskyen,
har jeg en smagsprøve på den klare spiritus.
Den er fra destillationsapparatet.
Væsken er klar, og al farven kommer fra fadene.
Prøv at slynge det lidt i glasset. Og lugt engang til den.
- Det lugter... - Undskyld.
Jeg må hellere nævne, at det her er 63 % alkohol, så...
- Det tænkte jeg godt. - Ja.
For jeg fik luft i næsen... Du ved, det var...
Det var ikke sundt at lugte til.
Der fik du lige alle 63,5 %.
Wow.
Så...
Jeg er klar igen om lidt, Gary.
Mama.
Det ætsede godt nok lige et par hudlag af svælget.
En strid slurk.
Skal vi se nærmere på whiskyen?
Der sker åbenbart noget magisk,
når først brændstoffet får lov at hvile sig på gamle fade.
Den her er 18 år.
I 18 år har den lagret i en gammel bourbon-tønde.
Man kan straks se, at der er forskel i farven.
- Den stammer fra træet. - Ja.
Forhåbentlig kan du nu...
- Lugte frugt, ikke? - Den lugter bedre.
- Ja. Den er mere fyldig. - Ja.
Skal vi smage?
Skål for smugkig under kilten, ikke?
Det smager godt.
- Den smager faktisk godt. - Ja. Super.
- Det har en snert af æblegrød. - Jeg bliver nærmest småfuld af det.
Det smagte bedre end ventet.
Det overraskede mig.
- Kunne du smage noget særligt? - Niksen.
Hjemme på slottet er der fest, før jeg rejser videre.
Endelig føler jeg mig klar til at bære min kosher-kilt.
- Wow. - Hold da op.
Hold da op.
- Føler du dig godt tilpas? - Ja, jeg har det storartet.
Mit eget mønster, ikke?
Aftenens menu er det bedste fra Skotland.
God whisky...
- Skål. - Sådan.
Skål.
...som jeg nu for alvor kan sætte pris på.
Haggis, Skotlands nationalret...
Det smager okay.
...men som det nok tager mig længere at vænne mig til.
Og en lille højlandssvingom.
Jeg følte mig ikke som skotte, da jeg voksede op,
men de sidste par dage er det kommet ind på livet af mig.
Forbindelsen til min mors familie.
Det overrasker mig på den rare måde.
Min mor og hendes familie havde den her holdning.
De elskede at more sig.
Alle, jeg mødte, lader til at have samme opstemte humør.
Jeg håbede på eventyr på mine europæiske rejser,
men jeg havde ikke også ventet at finde et nyt perspektiv på mit liv.
Jeg var fremmed, da jeg kom til Skotland,
men jeg rejser herfra forvisset om, at landet er en del af mig.
Min mor ville være stolt.
Flot, Eugene.
Godt.
Det er hård motion.
Godt, der er indbygget aircondition.
Næste gang...
Min Europa-tur bringer mig til verdens mest besøgte land.
Lad os kysse på fransk. Du er i Frankrig.
Fuld fart frem.
Man ved, man er i Frankrig, når bilen er designet
til to landmænd og en sæk kartofler.
Jeg føler mig som en fra Backstreet Boys.
Det der er nok ikke så kløgtigt.
De kan vist ikke lide mig.
Jeg søger lidt joie de vivre hver dag.
Flot.
- Så du det? - Ja.
Til venstre.
Han kommer for sent. Normalt venter jeg ikke på en mand.
Tekster: Helle Kaiser-Nielsen