Räägitakse, et reisimine on elu.
Võimalik, kui päev lennujaamas seda elu teist enne välja ei ime.
Kuhu veel kästakse kohale tulla kaks tundi varem
ja pääsed ikka napilt sellest, et kaks tundi hiljaks jääda?
Siiski usun, et mu mullused rännakud mõjusid mulle hästi.
Paistab, et need avardasid mu silmaringi.
Mingil määral.
Nüüd võtan ette miskit, mida peaks vist iga endast lugupidav rändaja tegema.
Ma võtan ette Euroopa.
Hüva. Kus me täpsemalt oleme?
Võtan ette terve maailmajao...
selle tipust põhjani välja.
Kaldun kõrvale sissetallatud radadest, et avastada tõelisi varjatud pärle...
Näete seda?
...ja anda voli tärkavale seiklushimule.
Vaadake mind. Ei hoia kätega.
Nad on siinsamas. Mis see on? Vöör?
Ma harin oma maitsemeelt...
See oli hea.
Viinamarjad on valmis.
...ja üritan elada nagu kohalik.
Tere tulemast minu külla.
See on sõge.
Päästsin just su elu. Pea mind meeles.
Pakin oma hirmud pagasisse...
Siit nad tulevad.
Iial ei tea, kuidas organism ääretu hirmu ajal käitub.
Ma pole midagi sellist lapsest saati teinud.
ja lausun peagi kolm sõna, mida ma pole iial lausunud.
Olen õhkutõusuks valmis.
EUROOPA
Õppisin Rootsis sääskede kohta rohkem, kui oleksin iial ette kujutanud,
ja loodan, et oma järgmises peatuses oma Euroopa rännakul
saan rohkem enda kohta õppida.
Šotimaa on mu emamaa või peaksin ütlema ema maa.
Mu ema sündis Šotimaal ja elas siin 13. eluaastani.
See on mu esimene reis siia.
ŠOTIMAA
Mu pere pole ainus, kellel on tihedad sidemed Šotimaaga.
Üks pere, kes siia iga natukese aja tagant naaseb on Windsorid.
Briti kuninglik pere.
Alates kuninganna Victoriast kuninganna Elizabeth II-ni ja nüüd Eugene I.
Suur tänu.
Öeldakse, et parem hilja kui mitte kunagi ja tõestan seda 76-aastaselt,
kui olen reisinud peaaegu 1600 kilomeetrit Rootsist
Suurbritannia põhjatippu, et tutvuda oma sugupuuga kaunil Šotimaal.
MÄGISMAA ŠOTIMAA
Mu eneseavastusrännak saab alguse paigast, kus kadunud kuninganna Elizabeth
oma viimased päevad veetis.
Mägismaalt.
Ma täitsa mõistan, miks nad siit pelgupaika otsivad.
Päris kaunis.
Ja ääretu.
Mägismaa laiub umbes 25 000-kilomeetrisel rabava
ja mingis mõttes rohmaka loodusega alal.
Hüva. Kus me täpsemalt oleme?
Kui ööbin Šotimaal telgis, võib see olla viimane osa.
Mu ema kasvas Glasgow's.
Ma usun, et need elustiilid on vähe erinevad,
kui võrrelda mu ema eluolu Šotimaal
ja Windsorite eluolu Šotimaal.
Kavandan palverännakut Glasgow'sse,
ent siin mägismaal peatun elupaigas, mis näeb välja...
ja kõlab, nagu see oleks kuningale kohane.
Tere tulemast Šotimaale. Olen Lynne. Olen Candacraig House'i omanik.
Tänan. Vaat see on tõeline vastuvõtt.
Kas näitan maja?
- Tutvun sellega meeleldi. - Hästi.
Jah.
Candacraig on luksuslik mägismaa häärber,
mis ehitati 17. sajandil,
millega on see ligikaudu 200 aastat vanem kui Kanada.
Ent täna võite saada selle 12 magamistoaga kompleksi oma kasutusse võileivahinnaga,
kui võileivahind algab teie jaoks 12 000 dollarist öö eest.
Väga kena.
Selle hoone projekteeris sama arhitekt, kes tegi Balmorali lossi,
kus kuninglik pere peatub.
- Kui lähedal me Balmorali lossile oleme? - Jah, see on poole tunni kaugusel.
Olete põhimõtteliselt naabrid.
- Kindla peale, jah. - Ja nad on siin käinud?
- Jah. - Hea küll.
Praegune kuningas ja kuninganna on meid külastanud.
Küllap kui sul on juba loss,
tahad ka kõigi teiste omasse nina pista.
- Siia? - Jah.
Kuningliku pere liikmed pole ainsad, kellele siin meeldib.
See on meie söögisaal.
Nüüd tead, et oled Šotimaal.
Siin on käinud paljud sinu kolleegid Hollywoodist.
- Hüva. Kes siin käinud on? - Steve Martin.
Robin Williams.
Sean Connery.
- Päriselt? - Nii et oled heas seltskonnas.
Härrased, vastus on lihtne.
Sean Connery istus ühel nendest toolidest.
Tartan, oleme seda kiltidel näinud.
Ma pole iial seda seintel, laes ja lambivarjudel näinud.
Tartani linn.
Ent tartani üleküllus pole ainus, mis mul meelel mõlgub.
Ma kohtun Michaeliga, kes on juudi suguvõsade šotlasest ekspert.
- Rõõm tutvuda. - Kuidas läheb? Rõõm tutvuda.
Ta on uurinud minu ema Rebecca ehk Betty Kudlatzi suguvõsa ajalugu.
KUDLATZ: LAIENDATUD SUGUPUU
See on veidi hirmutav.
Sa ei taha avastada infot, mis piinlikkust valmistaks.
„Su esivanemad olid mõrvarlikud vargad,
kes tegelesid kahjuks röövimise ja rüüstamisega.“
„Päriselt?
Päriselt? Hea küll.“
Esiteks on meil siin laiendatud sugupuu
ja need on su vanavanavanemad
Samuel ning Nellie.
Ma pole iial neid pilte näinud.
Need on Louise, su vanaisa vanemad.
Nad pärinesid Nasielski väikelinnast,
mis on umbes 40-50 km põhjas või loodes Varssavist.
Perekond kolis 1891. aastal Glasgow'sse.
- Mis selle koha nimi oli? - Nasielsk.
Nasielsk.
Kas su ema rääkis kunagi, miks nad Glasgow'sse kolisid?
Ja miks nad Kanadasse läksid?
Sajandivahetusel kolisid paljud Ameerikasse, eks?
Jah.
Aga ma ei tea, miks nad Šotimaa valisid. Kas sa tead?
Tollal oli tegelikult üsna haruldane,
et keegi laevaga Mandri-Euroopast otse Põhja-Ameerikasse sõidaks.
See oli väga kallis ja need olid väga vaesed pered.
Seega jagas enamik peresid retke kaheks osaks...
- Selge. Hästi. - ...et reisi eest maksta.
Nad tulid Glasgow'sse ja ilmselt oli see paras šokk,
sest nad elasid Gorbalsis, mis oli väga vaene piirkond.
- Selge. - Nad elasid seal 30 aastat.
Jah.
Siin on perekonna foto.
Su ema on vist üks nooremaid.
- See on tema? - Arvan, et võib olla.
Jah, see on mu ema.
Ma olen tegelikult uhke, et mul olid sugulased,
kes soovisid oma perele paremat elu.
Mõelda vaid, mida nad tollal taluma pidid.
See oli üsna karm.
Kui mu ema oleks Šotimaale jäänud,
ma ei tea, keda te siis praegu intervjueeriks.
Mind poleks siin kindlasti, sest ta tutvus mu isaga Kanadas.
Võimas on mõelda nendele saatuslikele pisiasjadele elus.
Ja kuigi ma pole iial selles kaunis riigis käinud,
on see kujundanud mu ema lapsepõlve.
Olen nüüd viimaks siin ja tahan kõigest osa saada.
Seega võtsin vastu ühe kohaliku kutse,
et tegeleda siinse kohustusliku rahvusliku ajaviitega.
- Robert. - Tere. Rõõm näha.
Eeldan, et see ei saa olla nii kõhedust tekitav
kui põdrajaht Rootsis.
Või saab?
Mida me teeme? Kuhu me läheme?
Teeme täna midagi toredat ja traditsioonilist.
Viime su Royal Deeside'i Dee jõele lõhet püüdma.
- Lõhet püüdma. - Jah.
Hea küll.
Miks on Šotimaal lõhepüük nii populaarne?
Eugene, meil on väga kaunid jõed ja neis on võrratut lõhet.
Nad on väga aktiivsed kalad.
Kui nad on täitsa pisikesed, ujuvad nad mööda jõge merre,
seejärel ületavad nad Atlandi ookeani,
siis pööravad nad otsa ringi
ja tulevad mööda sama jõge üles.
Nad tulevad tagasi kudema, nad ei naase, et püütud saada.
Lõhe ränne tagasi Šotimaale
kõlab palju ohtlikumalt kui minu retk,
kuid see hinnatud kala meelitab siia õngitsejaid üle maailma.
Ja lõhe õnge otsa saamine pole nii lihtne, kui arvate.
Nii et Robert kutsus meile appi eksperdi.
- John. - Eugene.
- Rõõm tutvuda. - Rõõm tutvuda.
- Tere tulemast Royal Deeside'i. - Aitäh. Rõõm on siin olla.
John on gillie, mis tähendab gaeli keeles abilist.
Küllap on ta nagu mägismaa giid.
Ta teab kalapüügi kohta kõike peale selle, kui koba selles olen.
Kuigi ta saab peagi selle teada.
Hüva. Midagi mõnusat sulle jalga.
Kõige olulisem on gillie't mitte solvata.
Hüva, semud, tõmbame rihmad õlgadele.
Kavatsen olla hea õpilane. Kavatsen olla kuulekas.
Kavatsen olla väga entusiastlik. Ma ei taha tema päeva rikkuda.
Vaata aga. Näed välja nagu päris, Eugene.
Õpin sulle C-tiiru viset.
Teed tiiru.
Ja viske teises osas, kui tegelikult tiiru teed,
tõstad joogikandikut.
Sellel on viski, minu viski. Ma ei taha, et selle maha ajad.
Kui John arvab, et seda teha suudan,
on ta ilmselt juba baarikapi kallal käinud.
Selge. Küllalt lihtne.
Ent ilmselt on kõige parem lihtsalt proovi teha.
Tee tiir.
- Jah, väga hea. - Vaata aga. Tubli töö.
- Ideaalne. - Väga hea.
Proovi veel.
Täiuslik.
- Jälle tubli. - Super.
Kuidas see oli?
Peame nüüd vaid lõhe kinni püüdma.
Hüva.
Sellest võib saada minu uus hobi.
Loobun golfist ja hakkan lõhet püüdma.
Mõistan, miks inimesed seda maailma lõõgastavaimaks tegevuseks peavad.
Sest siin on päris ilus.
Kuidas sul seal läheb?
Ma pole midagi saanud.
Mida sellest kõigest arvad?
See on rebimas end minu lemmikajaviiteks.
Tundud väga õnnelik.
Kuulu järgi armastavad ka kuningliku pere liikmed siin kalastada.
See jõgi voolab läbi nende valduste.
Loodan, et neil veab rohkem kui mul,
sest pärast tundi aega vees pole mul isegi näkanud.
Hei, Eugene, on näkanud ka?
Ei midagi, aga usun, et on paar napikat olnud.
Kas lõpetame tänaseks?
- Hüva. Teeme seda. - Hästi.
Lõhe võis küll konksu otsast pääseda,
kuid tundub, et siin käib asja juurde ka oma mure uputamine.
Soovid väikest napsi?
Aeg teha esimene pauk kanget kraami.
Ma ei armasta viskit.
See on karm jook, aga kutid, kellega kalastasin,
on mõlemad meeldivad šotlased.
Nagu kamp kutte ütleks: „Said hea kala.“ Teate küll.
See oli tore pärastlõuna.
Mis sobiks head päeva paremini lõpetama kui matkida endist külalist,
söör Sean Conneryt, ja tellida martiiniga viin.
Mulle meeldib Šotimaa ja olen siin vaid päeva olnud.
Selles on oma võlu.
Mu ema ja tema pool suguvõsast
on mu mõtteis praegu esiplaanil.
Ma poleks iial arvanud, et see mulle sedasi mõjub.
Kavatsen homme veel oma suguvõsa ajaloo kohta uurida.
Loodame, et torupillid ei alusta liiga vara.
Pärast kuninglikku und
hakkan nautima seda, et olen kuningas oma lossis.
See on üsna imeline, kas pole?
Ent jätan täna mägismaa selja taha
ja suundun Glasgow'sse, et ema lapsepõlve kohta rohkem uurida.
Mu ema rääkis mulle suguvõsa lugusid.
Ta ei rääkinud eriti elust Gorbalsis, seega olen tegelikult elevil.
Glasgow'sse on üle 160 kilomeetri
ja mulle räägiti kohast tee peal, milles ma ei saa peatust tegemata jätta.
Külastan üht väheseid alles jäänud käsitöölisi, kes kõike käsitsi teeb.
Olen poolel teel õiguseni kilti kanda,
sest pool minu suguvõsa olid šotlased.
Nad kandsid perekondlikel üritustel kilti
ja lõbutsesid.
Alati sai naerda.
Ja kui nad suutsid kõike seda aluspesuta teha,
siis mul on kohus seda suguvõsa tava hirmuga uurida.
- Hei, Eugene. Kuidas läheb? - Oled vist Bill.
Jah.
Kildi juures on olulisim tartan
ja on teada üle 9000 erineva mustri,
millest peaaegu pool tähistab mingit suguvõsa või klanni.
Ma ei tea, kas mu suguvõsal on...
- Jah. - ...oma tartan.
Ma ei mäleta, et mu suguvõsas oleks oma kindlast tartanist räägitud.
Hea küll.
Peame leidma miskit, millega sa samastuksid,
mis oleks sulle isiklikum.
Ma olen koomik.
Kas on olemas koomikute tartan?
Oleneb, kui koomiline see olema peab.
Mida sellest arvad?
Seda nimetatakse koššeriks tartaniks ja see on juutide tartan.
Paistab, et see sobib nagu rusikas silmaauku.
Hüva. Pean nüüd mõõdud võtma.
- Mis mõttes? - Pean mõõtma vööd,
tagumikku ja pikkust.
Jah. Hästi.
Puusaluu ülemisest servast põlve keskele.
Bill on teinud rohkem kilte, kui mina soolakringleid söönud.
Ma oleksin neist loobunud,
kui oleksin teadnud, et ta mõõdulindiga tuleb.
Hea küll.
Pea meeles, et sõin just lõunat.
Hea küll.
Nii, väga hea.
97 sentimeetrit.
Ma ei tunne meetrisüsteemi.
See on umbes 38 tolli.
Ei ole 38. Ma pole 38 tolli.
Ma olen 34. Jah.
Mõõdulint ei valeta, Eugene.
Usun, et olen Billiga kindlates kätes.
Ma ei hakka seda mõõtu ütlema.
- Jätan selle enda teada. - Hästi.
Jah.
Usun, et tema töö on üsna detailne ja keerukas.
Väga hea.
- Hüva. Mis iganes suurust see tähendab. - Üüratut.
Aitäh.
Õmblesin kunagi nööbi särgi külge ja see oli kurnav.
Kas võin sulle märjukest pakkuda?
Ma ei saa öelda, et oleksin viskisõber.
- Kurivaim. - Päriselt?
Aitab küll.
Sinu terviseks, Bill.
- Ja sinu terviseks, Eugene. - Sinu ja su elukutse terviseks.
Head tervist, söör.
Kaks napsi 24 tunni jooksul ja ma pole endiselt eriline viskisõber.
Kui ma nüüd tööle ei hakka, siis sa kilti ei saa.
Minus jääb kildi kandmine alati tekitama tunnet, et olen kostüümipeol,
kui ma ei hakka just sügavamalt oma Šoti juuri mõistma.
Miski ei tõesta paremini, et mulle ei meeldi reisida, kui asjaolu,
et alles sajand pärast seda, kui mu ema siit lahkus, külastan viimaks Glasgow'd...
linna, kus mu ema sündis.
See ei saaks vist mägismaast rohkem erineda.
See tõesti meenutab töölisklassi linna.
Ja mul on hea meel siin olla.
Kui mu vanavanavanemad siia Poolast saabusid,
kolisid nemad ja tuhanded teised immigrantidest töötajad
Gorbalsisse, Clyde'i jõe lõunakaldal asuvasse elurajooni.
See on Gorbals.
Selline see on.
Mul on imelik tunne.
Ja olen elus end küllalt imelikult tundnud,
aga nüüd on hea imelik tunne.
Hoone, milles mu ema 13. eluaastani elas, lammutati maha,
kui Gorbals ümber ehitati.
Kuid genealoogia ekspert Michael teeb mulle ringkäigu
ajakapslis, mis endiselt alles on.
See on säilinud läbi aja.
Seda hoitakse sellisena, nagu Glasgow' korterelamud
20. sajandi alguses välja nägid.
Saad sellest kõige paremini aimu, milline elu siis oli.
- Eks ole? Oled valmis? - Hästi. Vaatame üle.
Hüva, lähme.
60 000 inimest oli kokku surutud alale,
mis on poole väiksem kui Coney Island, ja elamistingimusi Gorbalsi korterelamutes
peeti ühtedeks viletsamateks kogu Euroopas.
Siin me oleme.
See oli korteri süda.
Köök.
Kõik toimus siin.
Mitmeotstarbeline tuba.
Selle laua taga valmistati toitu.
- Selle laua taga söödi. - Hea küll.
Ja küllap märkasid midagi nurgas.
- Voodi. - Jah.
Seda nimetati voodinišiks ja inimesed magasid siin.
Sa ei saanud endale seda lubada, et kööki ei kasutata ka magamistoana.
Mitte suure perega.
Lisaks võis voodi all olla vann,
mille sai välja tõmmata, et sinna lastele vett lasta.
Oh sa.
Su ema ja ta vennad ning õed käisid ilmselt vannis kord nädalas.
Kui sul vedas, said esimesena vanni.
Kui ei vedanud, said viimasena ja pesid end samas vees.
See on 1921. aasta rahvaloendusest.
Su vanavanavanemad olid surnud,
aga siin on su vanavanemad Louie ja Flora,
kaheksa last ja kostiline sama suures korteris,
ainult et mitte nii kenas.
- Mitte nii kenas korteris. - Jah.
Kui sinu suguvõsa saabus, olid siin ühistualetid.
Nii et ilmselt jagasid tualetti 25 või 30 inimesega.
- Väljas? - Väljas.
Võibolla oli uks ees, võibolla mitte.
Sellist asja pole iial vestlustes mainitud.
Jah.
Soovin, et oleksin uurinud,
kuidas 11 inimest siin toime tulid.
Ema ei rääkinud sellistest asjadest.
Siin on magamistuba.
Madrats on tehtud hobusekarvadest
ja alumine kiht on õlgedest.
Ma ei tea, kui mugav selline voodi oli,
aga küllap oli selles soe.
Ema oli väga lõbus ja talle meeldis naerda.
Ja ta lihtsalt nautis...
ta nautis elu ja nägi alati kõiges positiivset.
11 inimest kahe magamistoaga korteris.
- Ometi ei kurtnud ta kunagi. - Jaa.
Ilmselt ei jõua ma iial lähemale kodule, kus mu ema kasvas,
kuid Michael tahab viia mind kuhugi, kus saan päriselt tema jälgedes käia.
Millal viimati sünagoogis käisid?
Ammu.
- Jah? - Jah.
Garnethilli sünagoog.
Ma ei tea, milline see Kanada omadega võrreldes on.
Ma pole vist nii vanas sünagoogis käinud.
Selge. See sünagoog ehitati 1879. aastal.
See oli esimene algselt sünagoogiks mõeldud sünagoog Šotimaal
ja Gorbals on siit umbes kahe kilomeetri kaugusel.
Seega on võimalik, et mu ema pere
on siin mingi hetkel
- mõne erilise sündmuse puhul käinud? - Jah.
Nad on kindlasti siin laulatusel
või bar mitzvah'l käinud.
Ilmselt oli ta 7-10-aastane.
Keeruline on teda lapsena ette kujutada, aga...
Olen siin sada aastat hiljem ja tunnen teatud tõmmet.
- Mõtled talle sageli? - Iga päev. Jah.
Oma emale ja isale.
Iga päev on mõni hetk, kui nad...
meelde tulevad.
Usun, et võlgnen selle emale, et näen, kust see kõik algas.
Ma pole kunagi tundnud sidet sellega, kust mu suguvõsa pärit on.
Ainus side on tekkinud lugudest.
Nii et mul on hea meel, et tulin.
Tore, et siin olen.
Tore on seda sidet leida.
Kui oma viimasel päeval Šotimaal ärkan,
tean, et see, mida Glasgow's ema lapsepõlve kohta teada sain,
jääb kauaks minu mälestustesse.
Ent selleks, et oma suguvõsa loole punkt panna, pean veel ühe peatuse tegema.
Olen avastanud kahe vapraima inimese, keda tean, viimse puhkepaiga.
Need on mu vanavanavanemad Samuel ja Nellie.
„Meie kalli ema Nellie Kudlatzi mälestuseks.
Suri jaanuaris 1921.“
Ja mu vanavanaisa.
Vaadake aga.
Patriarh, eks?
Keeruline on lähemalt oma sugupuud uurida.
Jõudsin sugupuu juurteni.
Nad otsisid paremat elu.
Nad tegid paljut sellega, mis neil oli.
Šotimaal viibimine tõi mind lähemale mu klannile...
ja olen üllatunud, kui koduselt ma end tunnen.
See on mulle nagu väike Põhja-Ontario.
Minu tagant piilub nüüd suur vikerkaar.
Jah. See on kaunis, kas pole?
Kui nüüd Šotimaale mõtlen,
tuleb pähe väga erinevaid mälestusi,
alates Candacraigist, mis on vägev peatumiskoht,
lõpetades Gorbalsiga.
Ja mul on hea meel, et sain luua selle sideme,
kui siia tulin.
Enne kui lähen oma avastatud päritolule austust avaldama,
olen ma täna kutsutud vanale heale Šoti prallele.
Ent kui tahan tõsta klaasi nagu tõeline šotlane,
pean enne õppima üht suguvõsa meelisjooki nautima.
Mu vanaisa
võttis korra nädalas, igal reedel pisikese viski.
Ma pole iial viskijooja olnud, aga ma imetlen viskisõpru.
Jääga viskis on miskit väga lahedat,
aga ma pole iial suutnud seda juua.
Nii et auavaldusena oma vanaisale ja et veidi lahedam välja näha,
suundun kohalikku viskitehasesse ja tutvun viskiekspert Garyga.
Rõõm tutvuda.
- Tere tulemast Loch Lomondi. - Tänan võõrustamast.
Siin see kõik aset leiabki?
Jah, just nii. Viski maagia.
Oh heldust, on siin alles vaate.
Meie erinevates ladudes on peaaegu pool miljonit vaati.
Hea küll.
Šoti viskit saab valmistada vaid Šotimaal,
kuid enamik vaate tuleb tegelikult USA-st
ja neis on kunagi hoitud burbooni.
Mis vaatides nii erilist
viski tootmise mõttes on?
Need lisavad rohkem maitset ja annavad värvi.
Destillaatorist tulev alkohol on tegelikult läbipaistev,
kuid vaadis saab see kauni kuldse, karamelli ja merevaigu värvi.
See tuleb vaadist.
Tere tulemast lattu.
Saame siin kuni 8000 vaati hoiustada.
Enne kui šoti viskit maitseme,
tõin prooviks meie uut laagerdamata viskit.
Sellisena tuleb see destillaatorist.
See on läbipaistev vedelik, sest kogu värv tuleb vaadist.
Võid seda klaasis veidi keerutada.
Too nina juurde.
- See lõhnab... - Vabandust.
Peaksin mainima, et selle alkoholisisaldus on 63%, nii et...
- Tahtsin seda öelda. Jah. - Jah.
See tõmbas nina lahti. See oli... Ma ei ütleks, et seda oli hea nuusutada.
Tunned täie rauaga seda 63,5 protsenti.
Nii et...
Ma toibun hetke pärast, Gary.
Appi.
See kõrvetas söögitorust paar kihti maha.
See oli karm.
Asume siis viskide juurde.
Nähtavasti leiab aset mingi alkeemia,
kui see lennukikütus vanas vaadis laagerduda saab.
See on 18 aastat vana.
See on kaua aega burboonivaadis olnud.
Näed kohe, et värv on teistsugune,
- ja see tuleb puidust. - Jah.
Loodetavasti tunned rohkem
- puuviljaaroomi. - Lõhnab paremini.
Jah, see on mahedam.
Selge.
Nii et tee proovi.
Vaatame siis kildi alla, nagu öeldakse.
See on imeline.
- See on tegelikult väga maitsev jook. - Jah. Super.
Sellel on veidi küpsetatud õuna maitset.
Ma tunnen, et olen veidi purjus.
See oli parem, kui arvasin.
Olin tegelikult üllatunud.
Kas tajud mingeid maitseid?
Ei.
Kui oma lossi tagasi jõuan, on aeg enne retke jätkumist tähistada.
Tunnen, et olen viimaks valmis oma koššerit kilti uhkusega kandma.
Nõnda, nõnda.
Kas sul on mugav?
Jah, mul on väga mugav.
Mu isiklik tartan.
Täna on menüüs Šotimaa parim kraam.
Hea viski...
- Terviseks. - Võtame.
Terviseks.
...mida oskan nüüd päriselt hinnata.
Šoti rahvusroog haggis...
Päris hea.
...millega pean veidi kauem harjuma.
Ja väike mägismaa jalakeerutus.
Ma ei tundnud end kasvades šotlasena
ja kuidagi on see mõne päevaga minusse imbunud.
Mul tekkis side emapoolse suguvõsaga.
See heas mõttes üllatas mind.
Mu emal ja ta sugulastel oli teatud suhtumine.
Nad armastasid väga lõbutseda.
Kõigis, kellega kohtusin, on seda elavat sõbralikkust.
Ootasin oma Euroopa rännakult seiklusi,
aga ma ei oodanud, et näen oma elu uue nurga alt.
Tulin Šotimaale tundes end võõrana,
kuid lahkun siit teadmisega, et see riik on osa minu olemusest.
Usun, et mu ema olnuks uhke.
Tubli töö, Eugene.
Väga hea.
Korralik trenn.
Õnneks käib õhk ilusti läbi.
Järgmises osas...
Mu Euroopa retk viib mind maailma enim külastatud riiki.
Teeme Prantsuse suudlust. Oled Prantsusmaal.
Täiskäik edasi, paadijuht.
Sa tead, et oled Prantsusmaal, kui auto on loodud
kahe taluniku ja kartulikoti tarvis.
Tunnen end nagu Backstreet Boysi liige.
See ei tundu hea mõte olevat.
Ma ei meeldi vist neile.
Üritan iga päev joie de vivre' i tunda.
Päris hea.
- Näed? - Näen.
Vasakule.
Ta hilineb. Tavaliselt ei oota ma meeste järele.
Tõlkinud Vova Kljain