אומרים שטיולים הם החיים.
טוב, אולי, אם יום בנמל התעופה לא מוציא לך את הנשמה קודם.
כלומר, איפה עוד יגידו לך להגיע שעתיים לפני הזמן...
רק כדי להתקרב באופן מסוכן לאיחור של שעתיים?
בכל זאת אני חושב שהטיולים שלי בשנה שעברה עשו לי טוב.
נדמה שהם הרחיבו את השקפת העולם שלי.
במידה מסוימת.
אז עכשיו אני מקבל על עצמי משהו שנתפס כחובה
לכל מטייל ראוי לשמו.
אני עושה את אירופה.
טוב, איפה אנחנו בדיוק?
אני הולך לכבוש את היבשת...
מהכי למעלה עד הכי למטה.
אני סוטה מהדרכים הסלולות כדי לגלות פנינים נסתרות...
אתם קולטים את זה?
ולאמץ את רוח ההרפתקנות החדשה.
תראו אותי. בלי ידיים.
הם כאן. מה זה, החרטום?
אני אחנך את בלוטות הטעם שלי...
וואו, זה היה טעים.
הענבים מוכנים.
ואנסה לחיות כמו תושבי המקום.
ברוך הבא לכפר שלי.
זה מטורף.
הצלתי את חייך. זכור אותי.
אני אורז את כל הדאגות במזוודה שלי...
הם מגיעים. הם מגיעים.
אין לדעת מה הגוף יעשה כשהוא אחוז אימה.
אני לא חושב שעשיתי משהו דומה לזה מאז שהייתי ילד.
ואני עומד להגיד שלוש מילים שלא אמרתי מעולם.
אני מוכן להמראה.
- אירופה -
כל טיול צריך להתחיל איפשהו.
אני המצאתי את זה.
הטיול שלי מתחיל כאן, בקצה הצפוני של שוודיה,
כשיבשת אירופה כולה פרוסה לפניי.
זו מחשבה מבהילה למישהו שאינו למוד טיולים.
בשביל הקטע הראשון של ההרפתקה האירופית הגדולה שלי,
טסתי כ-9,600 ק"מ על פני שבעה אזורי זמן,
מטורונטו לעיר קטנה בשם גמלסטאד, בשוודיה,
שהיא צפונית כל כך, שאני נמצא בקושי 50 ק"מ מחוג הקרח הצפוני.
שמעתי שבאזורים צפוניים כל כך, השמש לא שוקעת.
איך אפשר לחיות בלי לילה?
בדרך כלל, אם עובר עליך יום גרוע, אתה יודע שהוא ייגמר.
אני יצור של הרגלים. אני אוהב שהלילה בא אחרי היום,
אבל ייתכן שהשוודים רואים את זה אחרת.
- שוודיה -
כאן בשוודיה חוגגים את היום הארוך בשנה
בפסטיבל הגדול ביותר בלוח השנה שלהם.
מידסאמר (אמצע הקיץ).
אבל לפני שאוכל להצטרף לבילויי סוף השבוע החגיגי,
מורה הדרך המקומי, רוברט, מסיע אותי למלון שלי במונית שלו.
- ככה עושים את זה? - כן.
ואני אשמח להשאיר לו טיפ נדיב
אם נגיע לשם בלי שהסירה תתמלא מים.
קדימה.
נהר גדול יש לכם כאן, רוברט.
זה הנהר השני בגודלו בשוודיה.
אורכו 580 ק"מ.
הוא עצום.
במאה ה-16, בתחילת תהליך של מודרניזציה של שוודיה,
השתמשנו בנהרות להובלת בולי עץ.
אז כריתת עצים היא תעשייה גדולה כאן?
כן, יש לנו הרבה עצים.
והוא לא צוחק.
יש כאן בסביבות 87 מיליארד עצים.
זה יותר משליש ממספר העצים בארה"ב כולה,
וכולם דחוסים במדינה בגודל של קליפורניה בערך.
הבעיה היא שכל היערות האלה מביאים...
יתושים.
- יתושים? - כן.
יש לנו יותר מ-47 סוגים שונים של יתושים.
ארבעים ושבעה סוגים שונים של יתושים?
- כן. כן. - וואו.
מה אנשים עושים כאן בעיקר?
בילויים בטבע אהובים מאוד כאן.
בקיץ אנחנו יוצאים לנהרות, שטים בקיאקים, חותרים, דגים.
בחורף אנחנו יוצאים לדוג בקרח,
נכנסים ליער, רוכבים על אופנועי שלג וכו'.
החיים כאן קיצוניים מאוד.
כמו עירוניים רבים, בשבילי "קיצוני" זה כשאין אינטרנט אלחוטי.
לכן להגיע למקום שהכביש הראשי שלו הוא נהר זה קצת מלחיץ,
בלשון המעטה.
בינתיים אנחנו מתקרבים למלון שלך.
מלון ארקטיק באת'.
אני מנחש שעם שם כמו "האמבט הארקטי"
המלון הזה הוא לא לבעלי לב חלש.
המלון מעוצב כמו קבוצת בולי עץ צפים ומשרת אנשים
שרוצים לחוות את הצד המעודן יותר של הטבע
במחיר של מעט פחות מ-1,000 דולר ללילה.
מורת הדרך שלי היא ג'סיקה,
שמשפחתה חיה בחלק המיוחד הזה של העולם
מדורי דורות.
אז זה המקום.
אני חייב לומר,
זה אחד המבנים הכי מוזרים שראיתי בחיי.
טבעת צפה ובתוכה מסעדה,
ג'קוזים וסאונה.
ובמרכזה, בריכה טבילה בנהר הלולה עצמו.
אתה רואה את הרשת מסביב לבריכה?
היא נועדה למנוע מזאבי המים מלהיכנס ולנשוך לך את הבהונות בזמן השחייה.
- באמת? - כן.
כאן אתה תגור. בוא תיכנס.
זה החדר שלך.
חלון גדול.
שתוכל לתפוס את כל השמש, כל הלילה.
ומה יש לנו לכיסוי החלונות?
כלומר, זה...
- יש תריסים... - כן.
אבל למה שתרצה להשתמש בהם?
טוב, כלומר... נניח, כדי לישון?
אם באת לחוות את אורח החיים של צפון שוודיה,
תשאיר את התריסים פתוחים.
- להשאיר את התריסים פתוחים? - כן.
אני עשוי להזדקק למעט יותר חושך,
- אבל... - כן.
אימא שלי ואני אופות את הלחם המסורתי שלנו.
אז אם בא לך, תקפוץ לקחת לחם
כדי להביא לחגיגות.
- תוכל לפגוש את אימא שלי, להגיד היי. - טוב.
- טוב. תודה, ג'סיקה. - תודה לך.
אפיית לחם היא רק חלק אחד מההכנות למידסאמר.
בכל שנה העיר הקטנטנה משנה את פניה
כדי לקבל את פניהם של אלפי חוגגים.
וג'סיקה שלחה אותי לפגוש אחת מהן,
את אווה, בכיכר העיר.
קרה לכם שהרגשתם שאתם לא לבושים כיאה לאירוע?
- היי, יוג'ין. שלום, אני אווה. - היי, אווה.
- כן. - זה בעלי.
שמו יוראן.
- יוראן? נעים מאוד. - כן.
- כן. בוא תצטרף אלינו. - טוב.
אנחנו הולכים להתכונן למידסאמר.
טוב. אז מה שאנחנו רואים כאן זה רק... מה, חזרה?
בדיוק. זה מה שאנחנו עושים.
מידסאמר הוא כמעט כמו החג הלאומי שלנו.
זה היום שכולם חוגגים בו.
אנחנו הולכים לרקוד סביב עמוד מאי.
איך קשור עמוד מאי למידסאמר?
החיים מתחילים בקיץ, ויש האומרים
שזה סמל פאלי ומעמידים אותו.
במקום שממנו אני בא, בדרך כלל שותים כוסית או שתיים
לפני שמתחילים לדבר על דברים כאלה.
- טוב. - כן.
אז זה דבר יפה וגם סמל פאלי.
בדיוק.
אני מבין. ואז מעמידים אותו.
וכמו שאתה רואה, יש עמוד ויש מוט.
ובקצה המוט תולים שני עיגולים.
ואתה יכול לנחש מה הם מסמלים.
טוב, יש לנו דמיון.
נראה לי שתוכל לעזור לנו לקשט את העמוד.
- אני אשמח לעזור. - כן.
זה נורא יפה. פשוט עוברים מעל זה?
לעבור מעל הדבר הזה?
אצטרף אליכן בעוד חמש, עשר דקות.
- להחזיק לך את היד? - זהו.
- יופי. - תודה.
- למטה. - למטה?
- להניח את זה למטה. - כן.
- אתה יכול להחזיק. - כן.
- יש לי חוט. - זהו.
- אבל תוודאי ש... - הידיים שלך בסדר?
בינתיים כן.
- תביטו בזה. רואות? - כן.
הפרחים יוצאים בסביבות מידסאמר.
השמש מפיחה חיים בפרחים ובבני אדם.
אז יש הרבה אקשן במידסאמר.
בהחלט.
אזור ה-22 במרץ היה תאריך הלידה הנפוץ ביותר בשוודיה.
- באמת? - באמת.
מידסאמר ותשעה חודשים לאחר מכן.
נדמה לי שאני יודע למה הם מתרגשים מזה עכשיו.
עכשיו הכול ברור כשמש.
הפרחים בקוטב הם רק הרוטב על...
הרוטב על הסלט, כביכול.
אבל הסלט עצמו הוא, "בואי, מותק. בואי איתי."
זה אחד מהסמלים הפאליים הכי יפים שראיתי בחיי.
השיחה על סלטים ורוטב עושה לי תיאבון.
אז אני הולך למאפייה לפגוש את ג'סיקה ואת אימא שלה, ג'יין.
שמעתי שאי אפשר להגיע לפסטיבל בידיים ריקות,
אז אנחנו נאפה לחם.
טוב. ברוך הבא לאפיית המיוקקה.
- בסדר. מה זה? האקה? - מיוקקה.
- כן.
פירוש המילה הוא פשוט לחם רך.
ג'יין, את עושה את זה...
- כן. אני... - כבר זמן רב.
- זו לא כיכר הלחם הראשונה שלך. - בעבר אפיתי 180...
- ביום. - ביום.
זו ארוחה גדולה.
זה הלחם שמזוהה איתנו,
והיא דקדקנית מאוד בדרך ההכנה שלו.
- כן. - בסדר.
- כן. - קח קמח ותפזר כאן.
- בסדר. - רק קצת.
- אתן לך את זה... - כן.
וקח את המערוך.
אתה צריך להניע את הידיים ברכות.
- ידיים עדינות. - כן.
ידיים עדינות. כן.
אם למישהו יש ידיים עדינות... רואה?
ג'יין, בעלך עוזר לך כשאת אופה לחם?
אסור לו לעשות את זה, כי הוא לא יכול.
הכיכרות נראות ככה... ואי אפשר למכור אותן.
הארוס שלי... לא, אסור לו לבוא.
הוא משתמש בהרבה יותר מדי קמח. לא.
הם טובים בבישול, אבל לא באפייה.
- כן. - למה יש לי הרגשה
שאני עלול להיות הגבר הבא שיורחק מהמטבח הזה?
כמה זמן אתה נשוי?
אני נשוי 46 שנה.
- וואו. - כן.
- זה... - לא רע.
- לא, לא, לא. - בסדר.
זה לא רע.
- יש לך טיפים? - טוב...
- למעלה, לא שם. רק למעלה. - למעלה...
הנה טיפ אחד.
תקשיבו, הייתי אומר.
- כדאי להקשיב. - כן, להקשיב.
- כן. - כן? זה טוב?
- אתה צריך להקשיב לי. - זה מה שהיא הבינה מזה.
בסדר. כן?
- איך זה? - הצורה אמורה להיות עגולה.
- ג'סיקה. - יוג'ין.
- עוד כאן, ופחות כאן. - טוב.
אני לא יודע אם זה קטע שוודי, או מה שלא יהיה,
אבל הנשים האלה הן נשים חזקות מאוד.
הן לא סובלות חרטא.
הן אוהבות לעשות דברים בדרכן ולוודא שייעשו נכון.
ואם אתה לא עושה נכון, זוז ואל תפריע.
יש כאן בשוודיה 47 סוגים של יתושים.
וזה הולך לתנור.
- ולתנור. - כן.
- אחת, שתיים, שלוש. - אוי, לא.
- זה לא טוב. - חכה.
לא. זה יצא מכוער, אבל תכניס בכל זאת.
ג'סיקה מעודדת מאוד.
טוב, הלחם הזה לא יזכה בפרס על המראה שלו,
אבל הסוד הוא הטעם.
- טעים, נכון? - וואו.
יש אפילו סיפור פולקלור על לחם,
שמספר שנשים במאה ה-18
נהגו לישון עם כיכר לחם מתחת לזרועות
כדי להעביר לה פרומונים.
ואז היו צריכות לתת אותה לגבר שאמורות היו להינשא לו.
אם הוא אכל, הן ידעו שהוא הגבר בשבילן.
זה סיפור נוראי.
אם לא רואים אותו, הוא טעים מאוד.
את רואה? אל תסתכלי בקנקן.
ואני אומר לכם מה עוד קשה לשפוט בצפון הרחוק כל כך.
את שעת השינה.
זה בעיניי סאדיזם לשמו.
איך נתעלל באורח שמשווע לשנת לילה טובה?
נתקין תריסים כאלה,
שלא נסגרים ממש ולא חוסמים את האור.
והיינו חושבים שאם מישהו מסוגל לעצב מערכת
שחוסמת את האור, ועושה את זה מהר,
הרי שאלה השוודים.
כעת, כאן הייתם מצפים לראות צילומים מרהיבי עין
של שקיעת השמש, אבל היא לא תשקע בששת השבועות הקרובים.
אפילו בחצות, נראה שאימא טבע לא מוצאת את מפסק הכיבוי שלה.
כנראה, כשגרים במקום חשוך כל כך בחלק גדול כל כך בשנה,
צריך לנצל את אור השמש עד תום.
אולי תופתעו לגלות שחרף היעדרו של לילה,
קמתי נמרץ וערני.
גיליתי את כיסוי העיניים.
הם מספקים לאורחים.
מעולם לא השתמשתי בכיסוי עיניים, מעולם לא נזקקתי.
חבשתי אותו וישנתי כמו תינוק.
כן. אז הכול טוב. יש כאן נוף מרשים.
במהלך סוף השבוע של מידסאמר,
השוודים נוהרים לחיק הטבע.
לכן היום אני יוצא למרחבים הפתוחים
כדי לחיות באמת כמו המקומיים.
מתברר שהמנהגים כאן אינם בדיוק מה שציפיתי.
אני הולך לפגוש קורא לאייל קורא.
ג'סיקה ארגנה את זה למעני.
אני ערוך ומוכן לכל דבר שאני יכול לעשות באמתלה של גילוי.
יוצאים לדרך. יוצאים לדרך.
מעולם לא ראיתי אייל קורא בקנדה מולדתי.
וזה דווקא מפתיע,
לאור העובדה שזכר בוגר יכול להגיע לגובה שני מטר
ומשקלו 450 ק"ג.
אבל כמוני, הם ביישנים.
לכן צריך מישהו מיוחד שיפתה אותם להיחשף.
כמו אדם שיודע לדבר עם אייל קורא.
שמעתי שיש לו בקתה משלו ביער.
אני חושב עליו כעל אדם מסוגו של גריזלי אדמס.
אני לא חושב שהאדון הזה יצא לקבל את פניי בז'קט ספורט.
- שלום. - שלום, שלום.
- שמי מייקל. - מייקל.
- כן. - יוג'ין.
- נעים מאוד. - נעים מאוד.
אני חושב שכדאי שתשתמש בזה כי יש כאן המון יתושים.
- שמעתי. - ואתה לא רוצה שהם יטרפו אותך.
טוב, המראה הזה לא יביא אותי לשער ג'י-קיו,
אבל אם הוא ירחיק את היתושים, אני מוכן להסתכן.
טוב, אני מציע שנלך לטיול ביער.
מה דעתך?
- ואז... - נצא לטיול קצר.
- מה דעתך? - כן. ואראה לך את סלון הבית שלי.
פעילות הקריאה לאייל הקורא מתבצעת במהלך עונת הייחום.
הזכר מגיע וחושב, "יש כאן בת זוג נחמדה בשבילי."
והוא מתאכזב מאוד לגלות את הגבר השמנמן מהצפון.
הגבר השמנמן מהצפון?
אני מקווה שהוא לא מתכוון אליי.
שמעתי שאייל קורא יכול לרוץ במהירות 56 קמ"ש.
לכן נראה שעדיף לא לאכזב אותו.
אם האייל הקורא מתקרב, אל תזוז בכלל.
אולי עדיף שאעמוד מאחוריך. זה רעיון טוב?
כן, עשה מה שאתה רוצה.
אתה מרוצה עכשיו?
אז אנחנו מתחילים לקרוא לאייל.
נשמע כאילו אתה חולה.
אל תצחק עליי.
- אני רציני מאוד. - לא, לא, לא, לא.
צריך להתרגל לזה, כי כשאתה שומע את זה,
- אתה חושב... - כן.
שכדאי שתיגש לבית מרקחת או משהו. אבל זה...
אתה רוצה לנסות?
אל תנסה את זה בטורונטו.
בטורונטו?
זה נראה מטורף לנסות את זה בשוודיה.
- זה עובד. - זה טוב?
זה טוב.
אני לא רואה כלום.
כמה זמן זה דרוש בדרך כלל עד ש...
- שלוש, ארבע שעות, אולי. - בסדר.
כי הם הולכים לאט מאוד.
טוב.
מה אם הזמנת שולחן לארוחת ערב?
- או, בוא נאמר... - כן.
- שכח מארוחת הערב. - לשכוח מארוחת הערב?
כן.
אתה כבר רואה משהו?
- איפשהו? - כלום.
חטפנו ברז מאייל קורא.
זה שפל חדש, אבל מיקאל עדיין להוט להראות לי למה השוודים אוהבים כל כך את הטבע.
בשוודיה, בעיני אנשים מסוימים, כשאתה מתרוצץ כל הזמן...
- כן. - לפעמים אתה רץ קצת מהר מדי,
אז אתה עוזב את הרוח שלך.
אז לפעמים צריך לעצור לרגע.
לחכות שהרוח תחזור אליך.
- כן. - כן. והיו אנשים שאמרו,
"זה יכול להיות אנגסטדמפנדה, להיות ביער, נינוח ו..."
אנגסטדמפנדה זה להיות ביער,
- להיות נינוח יותר? - כן.
אני חייב לומר בכנות, יש כאן המון המון יתושים עכשיו.
- כן. - אז אני לא...
אני לא ממש נינוח כמוך, למשל.
מייקל, תודה שלקחת אותי לטיול.
שמחתי לארח אותך כאן.
באיזה אחוז מהמקרים אתה מקבל תגובה מאייל קורא?
בעונת הייחום זה הולך ממש טוב.
נראה שיש גברים בני מזל יותר מאחרים.
נו, טוב. אולי אראה אחד בקנדה.
גיליתי שחיפוש האנגסטדמפנדה שלי הוא משימה חמקמקה לא פחות מלראות מוס.
אבל יומי בחיק הטבע עוד לא נגמר,
ואולי בכל זאת אמצא אותו בעזרת רוברט...
שלום.
שהבטיח לי לקחת אותי לשיט נחמד בנהר
לאירוע ברביקיו לרגל ערב מידסאמר.
- טוב, קיאקים. - כן.
חשבתי שתהיה סירת מנוע כמו זו ששטנו בה לפני כמה ימים.
אבל זה...
לפעמים נשוט בסירת מנוע, לפעמים בקיאקים.
אז יש לי מזל היום.
- כן. - חגורת הצלה? בבקשה.
אני רוצה להבטיח שאגיע לצד השני בחיים.
- כן. רעיון טוב. - כן. כן.
- כן. - כן.
יקרה מה שיקרה, רק בלי פניקה.
- בלי פניקה. - בלי פניקה.
אין לדעת מה הגוף יעשה כשהוא אחוז אימה.
- בלי פניקה. - לא. בלי פניקה.
- יקרה מה שיקרה. - שתי מילים שאני אוהב במיוחד.
קח את המשוט ודחוף אותו.
מצוין. טוב מאוד.
שטתי כבר בכמה נחלים בחיי, אבל היום לפחות יש לי משוט.
אחד הדברים שאני אוהב בשיט כזה...
אין יתושים.
אין יתושים?
אני מת על זה.
- איך ההרגשה? - לא רע. חלק כמו משי.
כן. זה נחמד.
אני חושב שנולדתי לעשות את זה.
זה דווקא די נעים.
נראה שלא הייתי נינוח כל כך מאז שהגעתי לכאן.
יש גם לזה מילה, נכון?
אנגסטסטרפנדה.
כן, איך מאייתים את זה?
אין לנו זמן לזה.
אנגסטדמפנדה.
כן. אנגסטדמפנדה.
שפירושו מצב של שלווה ורוגע מוחלטים,
ובאופן כללי, ללא מתחים ולחצים?
בהחלט.
לך עם הזרם. זה עוד דבר שאנחנו עושים
כשאנחנו שטים בקיאקים.
נסחפים בזרם.
להיסחף עם הזרם זה חומר למחשבה,
אבל ברגע זה המחשבות שלי הן על אוכל.
ואומרים שבשוודיה, כשהשלג נמס המנגלים נובטים.
אבל הם אומרים את זה בשוודית. חשבתי שכדאי לציין את זה.
- היי, כולם. - היי.
הצליינים נחתו.
מיקאל.
- שלום. מה שלומך? - מיקאל כבר כאן,
מה שמלמד אותי שהוא מסוגל לרוץ מהר יותר
מאייל קורא, שמהירותו 35 קמ"ש, הוא שהוא נסע.
- היי. - זה בני אמיל.
אמיל? נעים מאוד.
- וזו אשתי אנה. - שלום.
- נעים מאוד. - אנה? נעים מאוד.
איך זה לחיות עם האיש הזה?
כלומר... הוא גורר אותך לשם?
אם את לא באה, אנחנו... אתם יודעים?
אנחנו הולכים לטייל ביער היום, אם תרצי ואם לא.
סטמפנדה... אנגסטמפנדה... מה?
אנגסטדמפנדה.
- אנגסטדמפנדה. - כן.
הוא ניסה להסביר לי ביער,
אבל היינו עסוקים מדי במלחמה ביתושים. לא ממש קלטתי, אתם יודעים?
אנגסטדמפנדה.
הרעיון שאפשר להשתמש במשהו להפגת הלחצים והמתחים.
העובדה שכאן בשוודיה זה הטבע,
התחלתי להבין את זה כששטתי על הנהר בקיאק.
הילדים מתוקים מאוד.
- תודה. - בוא נראה כמה אתה גדול.
בוא נראה כמה אתה גדול.
- אוי, אלוהים. אוי, אלוהים. - הוא מחייך.
כן, אני חושבת שהוא בשל לצאת לנהר.
אני יכול לקחת אותו ולתת לו כמה טיפים.
מאחר שהתחלתי למצוא את האנגסטדמפנדה שלי,
אני עכשיו במצב הרוח הנכון לאירוע הגדול של מחר.
פסטיבל מידסאמר.
הגיע הזמן לחגיגות השמש השוודיות
וכולם מוכנים ומזומנים, חוץ מהשמש עצמה,
שנראה שאולי לא תגיע בכלל למסיבה שלה.
הגשם הכבד נותן משמעות חדשה לביטוי "להיסחף עם הזרם."
הרעיון שחוגגים לכבוד השמש
אבל אי אפשר לראות אותה הוא משהו
שאפשר לכתוב עליו ספרים, אני מניח.
אבל הם חדורי התלהבות ואני חושב שיהיה כיף.
- היי. - ג'סיקה.
ברוך הבא למידסאמר.
תודה רבה.
חשבתי שתזדקק למטרייה.
כן, נראה שאולי השמש לא תזרח היום.
לא. זה אופייני למידסאמר.
אמור לרדת קצת גשם,
אחרת זה לא באמת מידסאמר.
ואתה בטח מעוניין בחוויה האמיתית.
אני רוצה חוויה אמיתית ככל האפשר...
- כן. - של מידסאמר.
שיאו של הפסטיבל הוא העמדת עמוד מאי,
המלווה בריקודים, שתייה,
וכל מה שריקודים ושתייה עלולים להוביל אליו.
אבל קודם ג'סיקה רוצה שאאמץ
מסורת שוודית אחרת.
חשבתי שנתחיל בפיקה שוודית, אם תרצה?
- פיקה שוודית. - כן.
לרוב היא כוללת קפה ומאפה,
אבל למעשה זה פשוט רגע להתרווח, לשבת בנחת ולשוחח עם חבר.
- את זה אני אוהב. - אין על פיקה.
חלק מהדברים שמוצעים בפסטיבל
הם פינוק אמיתי לבלוטות הטעם.
- טעים לך? - טעים מאוד.
ויש גם את זה.
השוודים מתים על הרינג כבוש,
דג מלוח מותסס,
שמוגש בדרך כלל כחלק ממזנון, או סמרגוסבורד.
היי. אוכל לטעם מההרינג?
וג'סיקה לוחצת שאטעם ממנו.
מקלפים את הדג?
- כן. - כן.
בחיי, זה... קשה לי לחכות.
אפשר לאכול עם העצמות, אבל זה לא...
לא, לא. לא רוצה את העצמות.
מה דעתך?
טעים מאוד.
- אתה בטוח? - כן.
- אתה לא צוחק? - לא, לא, לא.
לא צוחק?
ואחרי ההרינג,
לג'סיקה יש משהו לסילוק הטעם.
הגענו.
אנחנו מצטרפים לאווה וליוראן להרמת הכוסית המסורתית
לפני העמדת עמוד מאי.
זו המיוקקה שלי, ואני חושב שעשיתי עבודה די טובה.
- טעים מאוד. באמת, ממש טוב. - זה לא טעים?
- טעים לי מאוד. - יופי.
את רואה? לא כל כך קשה
- לאפות לחם. - לא. עשית את זה מצוין.
- נכון? - כן.
והנה השנאפס,
אבל אנחנו צריכים לשיר לפני שירשו לנו לשתות.
- אני מקווה שתרגלת. - יוראן?
- מקסים. - מקסים.
- שנאפס טוב. - כן, שנאפס טוב.
טוב, זה מידסאמר. זו חובה.
תחושת הכיף, נכון?
אם יש לך מסורת שנשמרת כבר מאות שנים,
היא חלק מהזהות שלך.
אני שוודית וההורים שלי עשו את זה,
סבי וסבתי עשו את זה, ההורים שלהם עשו את זה
והסבים שלהם עשו את זה.
וזו תקופה שמחה בשנה, ואיכשהו היא משתלטת עליך.
קצת אירוני לקיים חגיגות לכבוד השמש כשאתה רטוב עד לשד עצמותיך.
"שיר אשיר בגשם" קטן על השוודים.
ברוב האזורים בשוודיה גברים הם שמרימים את עמוד מאי.
אבל בצפון שוודיה,
יש לנו נשים חזקות ועצמאיות שיכולות לעשות את זה בעצמן.
כמו אימא שלך.
כן, אימא שלי היא אישה עצמאית חזקה מאוד.
והנה הוא.
כן!
אולי נטפס לשם כדי לתפוס מקום טוב?
הם רוקדים מסביב.
הו, אלוהים.
זה ריקוד הצפרדעים.
טוב.
זה הרעש שצפרדעים עושות.
כמובן, אין דבר שמאפיין יותר את מידסאמר בשוודיה
מלרקוד כמו צפרדע.
זה הייתה נעימת מארש צרפתית,
אבל השוודים הפכו אותה לשיר עממי אהוב.
אני אוהב לראות איך הם רוקדים בעליצות כזאת...
- כן. - במזג האוויר הזה.
אני לא יודע אם ראיתי דבר דומה לזה אי-פעם.
רק בשוודיה.
מזג האוויר לא משנה לנו. יכול להיות גשום, יכול להיות שטוף שמש.
אנחנו עדיין נבוא לחגוג.
אני חייב לומר בכנות, אני ממש נהנה כאן.
- כן? ידעתי שתיהנה. - כן, אני לא חושב שעשיתי משהו
- דומה לזה מאז שהייתי ילד. - לא, לא.
אם הנכד הקטן שלי, ג'יימס, ובתי
ובני היו כאן, וגם אשתי,
הייתי רוקד סביב העמוד היום.
המראה הזה, במזג האוויר הזה,
ממלא אותי באהבה לאנשים האלה.
הרעיון שעמוד מאי הוא סמל פאלי הוא משעשע.
קשה להשוות את זה לחגיגה משפחתית, אבל זה יותר מזה.
זו הפוריות שנכנסת לאדמה,
הפוריות של האדמה מצמיחה את הפרחים
שבהם מקשטים את עמוד מאי,
מייצרת את האוכל שאתם אוכלים.
זה מה שחוגגים בחג הזה.
אני חושב שזו המשמעות של לנוע עם הזרם כאן בשוודיה,
שצריך לדעת להעריך כשדברים מסתדרים לטובתך.
לעבור את החורף כי אתה יודע שיום אחד תצא השמש
וזה מלמד אותך מעט על נשמתם של השוודים, אני חושב.
זה דבר עד כדי כך גדול.
ללמוד פשוט ללכת עם הזרם
זה אולי הדבר הכי חשוב שלקחתי איתי מהביקור שלי בשוודיה.
אני מקווה שהוא ישרת אותי היטב בהמשך האודיסיאה האירופית שלי.
בפרק הבא:
סקוטלנד היא המולדת של אימא שלי, והיא חיה כאן עד גיל 13.
זה אימון כושר.
המשפחה שלך הייתה באה לכאן לחגוג עם אנשים אחרים.
זו הרגשה שלא הרגשתי מעולם.
הנה הם.
זה הכי קרוב שיש לנגיעה באילן היוחסין שלך.
לבריאות.
אימא.
תרגום: גלית אקסלרד