אומרים שטיולים הם החיים.
טוב, אולי, אם יום שלם בנמל התעופה לא מוציא לך את הנשמה קודם.
כלומר, איפה עוד יגידו לך להגיע שעתיים לפני הזמן...
רק כדי להתקרב באופן מסוכן לאיחור של שעתיים?
בכל זאת אני חושב שהטיולים שלי בשנה שעברה עשו לי טוב.
נדמה שהם הרחיבו את השקפת העולם שלי.
במידה מסוימת.
אז עכשיו אני מקבל על עצמי משהו שנתפס כחובה
לכל מטייל ראוי לשמו.
אני עושה את אירופה.
טוב, איפה אנחנו בדיוק?
אני הולך לכבוש את היבשת...
מהכי למעלה עד הכי למטה.
אני סוטה מהדרכים הסלולות כדי לגלות פנינים נסתרות...
אתם קולטים את זה?
ולאמץ את רוח ההרפתקנות החדשה.
תראו אותי. בלי ידיים.
הם כאן. מה זה, החרטום?
אני אחנך את בלוטות הטעם שלי...
וואו, זה היה טעים.
הענבים מוכנים.
ואנסה לחיות כמו תושבי המקום.
ברוך הבא לכפר שלי.
זה מטורף.
הצלתי את חייך. זכור אותי.
אני אורז את כל הדאגות במזוודה שלי...
הם מגיעים. הם מגיעים.
אין לדעת מה הגוף יעשה כשהוא אחוז אימה.
אני לא חושב שעשיתי משהו דומה לזה מאז שהייתי ילד.
ואני עומד להגיד שלוש מילים שלא אמרתי מעולם.
אני מוכן להמראה.
אירופה -
אם שוודיה לימדה אותי יותר משחשבתי שאדע בחיי על יתושים...
אני מקווה שהתחנה הבאה במסעותיי באירופה
תלמד אותי עוד על עצמי.
סקוטלנד היא מדינת האם שלי, או ליתר דיוק, המדינה של אמי.
אימא שלי נולדה בסקוטלנד וחיה כאן עד גיל 13.
זה הביקור הראשון שלי.
סקוטלנד -
לא רק למשפחה שלי יש קשרים אמיצים לסקוטלנד.
המשפחה שחוזרת לכאן פעם אחר פעם היא משפחת וינדזור.
משפחת המלוכה הבריטית.
מהמלכה ויקטוריה דרך המלכה אליזבת השנייה ועכשיו יוג'ין הראשון.
תודה רבה.
אומרים שמוטב מאוחר על לעולם לא, ובגיל 76 אני הוכחה חיה לכך,
שכן נסעתי כמעט 1,600 ק"מ משוודיה
לצפון הרחוק של בריטניה הגדולה כדי לגעת באילן היוחסין שלי בסקוטלנד הנאווה.
ההיילנדס - סקוטלנד -
מסע הגילוי העצמי שלי נפתח במקום שבו המלכה אליזבת המנוחה
בחרה לבלות את ימיה האחרונים.
ההיילנדס.
אני יכול להבין למה הם בחרו לברוח לכאן בחופשות שלהם.
אזור יפה.
וגדול.
אזור ההיילנדס משתרע על כ-26,000 קמ"ר
של נוף מהמם, גם אם מעט טרשי.
טוב, איפה אנחנו בדיוק?
אם אני גר באוהל בסקוטלנד, זה עלול להיות הפרק האחרון.
אימא שלי גדלה בגלזגו.
היה הבדל באורחות החיים, אני חושב,
בין סקוטלנד של אימא שלי
לסקוטלנד של הווינדזורים.
אני מתכנן לעלות לרגל לגלזגו,
אבל כאן בהיילנדס, אגור במעון שנראה...
ונשמע יאה למלך.
ברוך הבא לסקוטלנד. אני לין, אני הבעלים של בית קנדאקרייג.
תודה. זה מה שאני קורא קבלת פנים.
אוכל להראות לך בפנים?
- אשמח לראות מה יש בפנים. - טוב.
כן.
קנדאקרייג הוא אחוזה יוקרתית בהיילנדס
שהוקמה במאה ה-17,
מה שאומר שהיא בוגרת מקנדה בכ-200 שנה.
אבל היום, המקום כולו על 12 חדרי השינה שלו יהיה שלכם במחיר מציאה,
אם תצליחו למצוא לפחות 12,000 דולר ללילה.
יפה מאוד.
הבית הזה עוצב בידי האדריכל שעיצב את טירת בלמורל,
היכן שמשפחת המלוכה שוהה.
- כמה אנחנו קרובים לטירת בלמורל? - כחצי שעת נסיעה.
וואו, אז הם ממש שכנים שלך.
- בהחלט, כן. - והם היו כאן?
- היו. - טוב.
המלך והמלכה הנוכחיים התארחו כאן.
אני מניח שכשאתם כבר הבעלים של טירה,
בא לכם לרחרח בטירות של אחרים.
- כאן? - כן.
אבל לא רק בני המלוכה אוהבים את המקום.
זה חדר האוכל שלנו.
רואים שאנחנו בסקוטלנד.
רבים מהקולגות שלך מהוליווד ביקרו כאן במשך השנים.
- טוב. מי היה כאן? - סטיב מרטין.
רובין ויליאמס.
שון קונרי.
- באמת? - אז נראה לי שאתה בחברה טובה.
רבותיי, התשובה פשוטה.
שון קונרי ישב באחד מהכיסאות האלה.
בד טרטן. ראינו אותו בחצאיות סקוטיות.
אף פעם לא ראיתי אותו על הקירות ועל התקרה ועל האהילים.
עיר הטרטן.
אבל עומס הטרטן הוא לא הדבר היחיד שמטריד אותי.
קבעתי פגישה עם מייקל, מומחה סקוטי לשושלות יוחסין יהודיות...
- טוב לפגוש אותך. - מה שלומך? נעים מאוד.
שחשף את ההיסטוריה המשפחתית של אמי, רבקה "בקי" קודלץ.
קודלץ: אילן יוחסין מורחב -
תקשיב, זה קצת מפחיד.
אתה אף פעם לא רוצה לחשוף מידע שעלול להביך אותך.
"הורי סבך היה גנבים רוצחים,
שלמרבה הצער הרבו לשדוד ולבזוז."
"באמת?
באמת? בסדר."
ראשית, יש לנו אילן יוחסין מורחב
ואלה הורי סבך,
סמואל ונלי.
אף פעם לא ראיתי את התמונות האלה.
אז אלה ההורים של סבך לואי.
הם הגיעו מעיר קטנה בשם נאשיילסק,
שנמצאת בין 40 ל-50 ק"מ מצפון מערב לוורשה.
ב-1891 הגיעה המשפחה לגלזגו.
- מה היה השם של... - נאשיילסק.
נאשיילסק.
אימא שלך סיפרה פעם למה בכלל הם עברו לגלזגו
ולמה בהמשך החליטו לעבור לקנדה?
טוב, בתחילת המאה ה-20 אנשים היגרו לאמריקה, נכון?
כן.
אבל אני לא יודע למה הם בחרו דווקא בסקוטלנד. אתה יודע?
באותה תקופה, היה די נדיר
למצוא אוניות שהפליגו מיבשת אירופה עד אמריקה הצפונית.
זה היה יקר מאוד והמשפחות האלה היו עניות.
לכן רוב המשפחות עשו את הדרך בשני שלבים...
- כן. - כדי לשלם על המסע.
והם הגיעו לגלזגו ומן הסתם היו קצת בהלם
כי הם הלכו לגור בגורבלס, שהיה אזור עני מאוד.
- כן. - אף על פי שהם נשארו שם 30 שנה.
כן.
והנה תמונה של המשפחה.
אימא שלך הייתה אחת מהצעירים יותר.
- זו היא? - אני חושב שזו היא.
כן, זו אימא שלי.
וואו.
אני דווקא גאה בכך שהיו לי קרובי משפחה
שרצו חיים טובים יותר למשפחה שלהם.
ולחשוב על מה שהם נאלצו לעבור באותם ימים,
אתה יודע, זה לא היה פשוט.
אילו אימא שלי נשארה בסקוטלנד, כמובן, אני... אתה יודע,
אני לא יודע את מי היית מראיין עכשיו.
אני בוודאות לא הייתי כאן, כי היא פגשה את אבי בקנדה.
מדהים לחשוב על רגעי "דלתות ההזזה" האלה בחיים.
ואף שמעולם לא הייתי במדינה היפה הזאת,
ברור שהיא עיצבה את הילדות של אמי.
עכשיו אני כאן סוף סוף ואני רוצה להכיל את הכול.
לכן נעניתי להזמנה של אחד מבני המקום
למה שתואר לי כתחביב לאומי שאסור להחמיץ.
- רוברט. - שלום. תענוג לראות אותך.
אני מניח שזה לא יכול להיות מלחיץ כמו
ציד אייל קורא בשוודיה.
או שכן?
מה התוכנית? לאן נוסעים?
אנחנו הולכים לעשות משהו נחמד ומסורתי.
ניקח אותך לנהר די שבאזור רויאל דיסייד
כדי לדוג סלמון.
- דיג סלמון. - כן.
טוב.
למה דיג הסלמון פופולרי כל כך בסקוטלנד?
ובכן, יוג'ין, יש לנו נהרות מקסימים עם דגי סלמון מדהימים.
אתה יודע, הם דגים מלאי אנרגיה.
לכן כדגיגונים, הם שטים להם בנהרות המים המתוקים,
לאחר מכן הם ישוטו ישר לאוקיינוס האטלנטי
ואז הדגים יסתובבו
ויחזרו בדיוק לנהר שממנו יצאו לדרך.
הם חוזרים להתרבות, לא כדי להיתפס.
דרכם של דגי הסלמון בחזרה לסקוטלנד
נשמעת מסוכנת לאין ערוך מזו שלי,
אבל הדגים הנערצים מושכים לכאן דייגים מכל העולם.
הרבה פחות קל לתפוס אחד מהם משהייתם חושבים.
לכן רוברט גייס מומחה לעזרתו.
- ג'ון. - יוג'ין.
- נעים מאוד. - נעים מאוד.
- ברוך הבא לרויאל דיסייד. - תודה.
אני נרגש להיות כאן.
ג'ון הוא גילי, שפירושו "משרת" בשפה הגאלית.
כנראה סוג של מורה דרך להיילנדס.
אין דבר שהוא לא יודע על דיג, למעט עד כמה אני גרוע בזה.
אבל בקרוב הוא יגלה.
טוב. יש לי בשבילך משהו נחמד ללבוש.
רצוי מאוד שלא להעליב את הגילי.
טוב, חבר'ה, אם רק נרים את הכותפות.
אני אהיה התלמיד הטוב.
אני אהיה מלא התלהבות. אני לא רוצה לקלקל לו את היום.
תראה אותך. אתה נראה מושלם.
הזריקה שאלמד אותך היא הסי העגול.
מסביב.
והחלק השני של הזריקה, העיגול עצמו,
הוא הנפה של מגש משקאות.
וזה ויסקי, וזה הוויסקי שלי. אני לא רוצה שיישפך לך.
אם ג'ון חושב שאצליח לעשות את זה,
כנראה הוא כבר פשט על ארון המשקאות.
טוב. זה קל.
אבל נראה שהדבר הטוב לעשות הוא פשוט לנסות.
תניף בעיגול.
- כן, ככה. - תראו את זה. יפה מאוד.
- בול. - זה טוב.
נסה שוב.
מעולה.
- שוב יפה מאוד. - מצוין.
איך זה?
עכשיו רק צריך לתפוס סלמון.
טוב.
זה יכול להיות התחביב החדש שלי, אתה יודע?
אוותר על גולף ואתחיל לדוג סלמון.
אני מבין למה אנשים אומרים שזה הדבר הכי מרגיע בעולם.
כי יפה מאוד כאן.
איך הולך לך שם?
תפסת משהו?
איך אתה מרגיש עם כל זה?
זה הולך והופך לענף הספורט מספר אחת שלי.
אתה נראה מאושר.
שמעתי שגם בני המלוכה נהנים מאתר דיג מקומי.
הנהר הזה זורם באמצע האחוזה שלהם.
ואני מקווה שיש להם יותר מזל משהיה לי,
כי אחרי שעה במים, לא תפסתי ולו פירור.
היי, יוג'ין, יש שלל?
בינתיים כלום, אבל נדמה לי שהיו כמה מקרים של "כמעט".
רוצה לעצור להיום?
- טוב. למה לא. - בסדר.
חיי הסלמון ניצלו,
אבל עושה רושם שהטבעת היגון היא חלק בלתי נפרד מהחוויה.
רוצה לגימה?
הגיע הזמן למנה הראשונה שלי מהנוזל הקשוח.
אני לא מת על ויסקי.
זה משקה קשוח, אבל החבר'ה שאיתם יצאתי לדוג,
נראה לי ששניהם סקוטים עליזים.
חבורה של גברים שאומרים, "יופי של דגים תפסת."
לכן היה לנו אחר צהריים מוצלח.
ואיך נסיים יום מוצלח אם לא בתקשור עם אורח קודם,
סר שון קונרי, והזמנת וודקה מרטיני?
אני די מחבב את סקוטלנד, וזה רק היום הראשון.
יש בה קסם מסוים.
אימא שלי והצד הזה של המשפחה...
נמצאים במחשבות שלי כל הזמן.
לא חשבתי שזה ישפיע עליי ככה.
מחר אני נחוש בדעתי לגלות עוד על ההיסטוריה המשפחתית שלי כאן.
נקווה שנגני חמת החלילים לא יקומו מוקדם מדי.
אחרי שנת לילה מלכותית,
אני מתחיל ליהנות מהיותי מלך הטירה הפרטית שלי.
זה מרשים, לא?
אבל היום אני עוזב את ההיילנדס
ונוסע לגלזגו ללמוד עוד על ילדותה של אמי.
אמי דיברה רק על סיפורים משפחתיים.
ולא הרבה על חייה בגורבלס. לכן אני מתרגש.
המרחק לגלזגו הוא יותר מ-160 ק"מ,
ואמרו לי שיש בדרך נקודת רענון שאסור להחמיץ.
אחד מבעלי המלאכה האומנים המעטים שנותרו שעושים הכול בעבודת יד.
אני בחצי הדרך לקבלת הזכות ללבוש חצאית סקוטית,
משום שחצי ממשפחתי היו סקוטים.
הם נהגו ללבוש את החצאיות לאירועים משפחתיים
ופשוט לבלות בנעימים.
היו צחוקים רבים.
ואם הם יכולים לעשות את כל זה בלי תחתונים,
הרי שזו מסורת משפחתית שאני חייב לחקור. בחשש.
- היי, יוג'ין. מה שלומך? - אתה ודאי ביל.
אכן.
המפתח לחצאית סקוטית היא בד הטרטן,
ויש יותר מ-9,000 דוגמאות שונות מתועדות,
שכמעט מחציתן מסמלות משפחה או שבט מסוימים.
אני לא יודע אם למשפחה שלי יש...
- כן. - טרטן משלה.
לא זכור לי שבני משפחתי דיברו על טרטן מסוים משלהם.
בסדר.
אנחנו צריכים לחפש משהו שמחובר אליך יותר,
שיהיה אישי יותר.
תחום העיסוק שלי הוא קומדיה,
יש טרטן קומי?
טוב, תלוי כמה קומי אתה רוצה אותו.
מה דעתך על זה?
הוא ידוע כטרטן הכשר. זה טרטן יהודי.
זה נשמע בדיוק זה, לא?
טוב. עכשיו אני צריך לקחת מידות מיוחדות.
- באיזה מובן? - אני צריך למדוד את המותניים,
את הישבן ואת האורך שלך.
כן. בסדר.
אני צריך למדוד מקצה עצם האגן שלך עד למרכז הברך.
מתברר שביל תפר יותר חצאיות סקוטיות ממספר הבייגלס שאכלתי בחיי.
אם כי הייתי נגמל מהם
לו ידעתי שהוא יסתער עליי עם סרט מידה.
טוב.
אל תשכח שהרגע אכלתי צהריים.
טוב.
זהו.
תשעים ושבעה ס"מ.
אני לא מכיר את השיטה המטרית.
זה בסביבות 38.
זה לא 38. אני לא 38.
אני 34. כן.
סרט המידה לא משקר, יוג'ין.
נראה לי שאהיה בידיים טובות אצל ביל.
טוב, לא אגלה לך את המידות כאן.
- אשמור אותן לעצמי, טוב? - בסדר.
כן.
אני חושב שרמת הפירוט של העבודה שלו היא די מורכבת.
זהו.
- טוב. מה שלא יהיה. - ענקי.
תודה.
פעם תפרתי כפתור של חולצה וזה היה מתיש.
אפשר להציע לך משקה קטן?
אני לא יכול לומר בכנות שאני חובב ויסקי.
- וואו, שככה יהיה לי טוב. - באמת?
זה טוב.
אז לחייך, ביל.
- ולחייך, יוג'ין. - לחייך ולחיי האומנות שלך.
לבריאות טובה, אדוני.
שני משקאות ב-24 שעות ואני עדיין שתיין ויסקי הססן.
אם לא אתחיל עכשיו, לא תהיה לך חצאית.
אבל אני תמיד ארגיש שאני מתחפש כשאני לובש חצאית,
אלא אם אצליח להבין יותר לעומק את שורשיי הסקוטיים.
אם יש משהו שמוכיח שאני באמת מטייל מסויג, זה שרק עכשיו,
מאה שנה לאחר שאמי הפליגה מהחופים האלה, סוף סוף אני מבקר בגלזגו...
עיר הולדתה.
זה הכי שונה מההיילנדס שיכול להיות.
כלומר, היא באמת נראית כמו עיר של מעמד הפועלים.
ואני די שמח שבאתי לכאן.
כשהורי סבי הגיעו מפולין,
הם ועוד אלפי מהגרי עבודה אחרים
התיישבו בגורבלס, שהוא שיכון בגדה הדרומית של נהר קלייד.
זה הגורבלס.
זה המקום.
זו הרגשה מוזרה.
וחוויתי די והותר הרגשות מוזרות בחיי,
אבל זו הרגשה מוזרה טובה.
הבניין שאמי התגוררה בו עד גיל 13 נהרס
כשהגורבלס שופץ.
אבל מומחה הגנאלוגיה מייקל הציע להראות לי
כמוסת זמן שעדיין קיימת.
זה קפא בזמן.
זה במידה רבה נשאר כמו שנראה בניין דירות בגלזגו
בתחילת המאה ה-20.
זה המקסימום שאפשר לעשות כדי לתת לך טעימה מהחיים באותם ימים.
- אתה מוכן לזה? - טוב. בוא נעיף מבט.
טוב, בוא.
עם אוכלוסיה של 60,000 איש הדחוסים באזור
שגודלו כמחצית מקוני איילנד, תנאי החיים בבנייני הדירות של הגורבלס
נחשבו מהגרועים באירופה.
הגענו.
זה היה הלב של הדירה.
המטבח.
- כאן התרחש הכול. - וואו.
- חדר רב-תכליתי. - וואו.
הם בישלו סביב השולחן הזה.
- הם אכלו סביב השולחן הזה. - בסדר.
ואולי הבחנת במשהו בפינה.
- מיטה. - כן.
זה נקרא גומחת המיטה, כי אנשים גם ישנו כאן.
לא יכולת להרשות לעצמך שחדר המטבח שלא ישמש גם כחדר שינה.
לא כשיש לך משפחה גדולה.
כמו כן, מתחת למיטה יכולת למצוא את האמבטיה,
שהיית שולף וממלא במים למען הילדים.
אלוהים ישמור.
אימא שלך והאחים שלך כנראה התרחצו רק אחת לשבוע.
אם היה לך מזל, היית הראשון שנכנס לאמבטיה.
ואם לא היה לך מזל, היית האחרון
שהתרחץ באותם מים.
וואו.
זה מפקד האוכלוסין מ-1921.
הורי סבך הלכו לעולמם
אבל אנחנו רואים כאן את סבך וסבתך, לואי ופלורה,
שמונה ילדים והדייר באותו מספר חדרים,
אבל לא יפים כמו החדר הזה.
- לא יפה כמו החדר הזה. - כן.
במקור, כשבני המשפחה שלך הגיעו, היו בתי שימוש משותפים.
אז כנראה חלקתם בית שימוש עם 25 או 30 אנשים אחרים.
- בחוץ? - בחוץ.
אולי הייתה דלת, אולי לא.
אני לא חושב שהנושא הזה עלה בשיחה אי פעם.
כן.
הלוואי שהייתי מנסה לברר
איך 11 בני אדם הסתדרו.
היא אף פעם לא נכנסה לפרטים כאלה.
אז זה חדר השינה.
המזרון עשוי משיער של סוס,
והמצעים עשויים מקש.
אני לא בטוח עד כמה המיטה הייתה נוחה,
אבל יש להניח שהייתה די חמה.
היה כיף איתה, והיה לה צחוק נפלא.
והיא פשוט נהנתה...
פשוט נהנתה מהחיים ותמיד ראתה את הצד החיובי בכל דבר.
אחת עשרה נפשות בדירת שני חדרים, אתה יודע?
- ובכל זאת, מעולם לא שמעתי תלונה. - כן.
אף שזה אולי הכי קרוב שאגיע אי פעם
לבית שאמי גדלה בו,
מייקל רוצה לקחת אותי למקום שבו אוכל ממש ללכת בעקבותיה.
מתי בפעם האחרונה היית בבית כנסת?
מזמן.
- כן? - כן.
בית הכנסת גארנתהיל.
אני לא בטוח שאפשר להשוות אותו לבתי כנסת בקנדה.
אני לא חושב שהייתי בבית כנסת עתיק כל כך.
נכון. בית הכנסת הוקם ב-1879.
הוא היה הראשון בסקוטלנד שנבנה כדי לשמש בית כנסת,
המרחק לגורבלס הוא כשני ק"מ.
אז אני מניח שייתכן שהמשפחה של אמי
היה כאן בשלב כלשהו
- לרגל איזה אירוע מיוחד? - כן.
אין ספק שהם היו כאן לרגל חתונה
או בר מצווה או משהו כזה.
וואו.
היא מן הסתם הייתה בת שבע, שמונה, תשע, עשר.
קשה לחשוב עליה כילדה קטנה, אבל...
בביקור שלי כאן מאה שנה לאחר מכן, אני מרגיש קצת... צביטה בלב.
אתה חושב עליה הרבה?
בכל יום. כן.
על אמי ועל אבי.
יש תמיד רגע ביום שבו הם פשוט... אתה יודע...
צצים במחשבות שלי.
אני מרגיש שמחובתי כלפי אמי לראות איפה הכול התחיל.
מעולם לא הרגשתי חיבור למקורות משפחה שלי.
החיבור היה רק באמצעות סיפורים.
לכן אני שמח שבאתי.
אני שמח שאני כאן.
ואני שמח שאני מתחבר מחדש.
כשאני מתעורר ביומי האחרון בסקוטלנד,
אני יודע שמה שלמדתי על ילדותה של אמי בגלזגו,
יחיה בזיכרוני זמן רב.
אבל לסיום הסיפור המשפחתי שלי, יש עוד מקום אחד שאני רוצה לבקר בו.
גיליתי את מקום מנוחתם האחרונה
של שניים מהאנשים האמיצים ביותר שלא אכיר לעולם.
הורי סבי, סמואל ונלי.
לזכר אמנו האהובה נלי קודלץ.
נפטרה בינואר 1921.
ואבי סבי.
איך זה?
פטריארך, נכון?
זה הכי קרוב שיש לנגיעה באילן היוחסין שלך.
להגיע לשורשי האילן.
הם חיפשו חיים טובים יותר.
הם עשו המון מהמעט שהיה להם.
הביקור בסקוטלנד קירב אותי לשבט שלי...
ואני מופתע עד כמה אני מרגיש בבית.
קצת כמו צפון אונטריו בעיניי.
עכשיו יש כאן קשת שלמה שמציצה ישר מאחוריי.
כן. היא יפה, נכון?
כשאני חושב על סקוטלנד עכשיו,
המחשבות שלי כוללות את כל הטווח,
מקנדאקרייג, שהוא המקום הכי טוב להתארח בו,
ועד הגורבלס.
וחיבור שאני שמח שהצלחתי ליצור...
כשבאתי לכאן.
לפני שאלך לחגוג את המורשת הישנה-חדשה שלי,
הערב הוזמנתי לנשף סקוטי מסורתי כמו בימים ההם.
אבל אם אני רוצה להרים כוסית כמו סקוטי אמיתי,
יש משקה משפחתי אהוב שאצטרך ללמוד לחבב קודם.
סבי נהג...
לשתות כוסית ויסקי קטנה, אחת לשבוע, בכל יום שישי.
אף פעם לא חיבבתי ויסקי במיוחד, אבל תמיד הערצתי שתייני ויסקי.
יש משהו מגניב בוויסקי עם קרח,
אבל אף פעם לא הצלחתי לבלוע אותו.
אז לזכר סבי וכדי להיראות קצת יותר מגניב,
אני הולך למזקקה מקומית לפגוש את המומחה לוויסקי, גרי.
נעים מאוד.
- ברוך הבא למזקקת לוך לומונד. - תודה על האירוח.
אז כאן הכול קורה, נכון?
כן, בהחלט. קסם הוויסקי.
בחיי, יש לך המון חביות כאן.
אנחנו מאחסנים קרוב לחצי מיליון חביות בכל האתרים שלנו.
בסדר.
ויסקי סקוטי אפשר לייצר רק בסקוטלנד,
אבל רוב החביות כאן הגיעו דווקא מארצות הברית
ושימשו בעבר לשמירת בורבון.
מה בחביות קריטי כל כך
לייצור הוויסקי עצמו?
החבית מוסיפה טעמים, וגם מוסיפה את הצבע.
הכוהל שיוצא מהמזקקה הוא שקוף,
אבל לאחר שהוכנס לחבית,
הוא מקבל את צבע הענבר, הקרמל, הזהוב, הנפלא שלו,
שמקורו בחבית.
ברוך הבא למחסן.
כאן אפשר לאחסן עד כ-8,000 חביות.
לפני שאנחנו טועמים את הוויסקי עצמו.
הבאתי דגימה מהכוהל הצעיר.
זה הכוהל שיוצא מהמזקקות.
זה נוזל שקוף שמקבל את כל הצבעים שלו מהחבית.
אתה יכול לערבל אותו מעט בכוס.
תקרב אותו לאף.
- זה מריח... - סליחה.
כדאי שאציין שזה 63 אחוז אלכוהול, אז...
- בדיוק מה שרציתי להגיד. - כן.
כי הוא ניקה לי את הסינוסים מיד... אתה יודע, זה היה...
לא הייתי אומר שזה היה רחרוח בריא.
אתה מקבל כל טיפה מ-63.5 האחוזים.
וואו.
אז...
מיד אהיה איתך, גרי.
אמאל'ה.
זה קילף כמה שכבות עור מהוושט.
זה היה קשוח.
אז אולי נתקדם לוויסקי?
אבל מתברר שאלכימיה מסוימת מתרחשת
לאחר שהדלק הסילוני מוכנס לחבית ישנה כדי להתבגר בה.
זה בן 18.
הוא נשמר בחבית בורבון כל הזמן הזה.
אז אפשר לראות ישר שיש הבדל בצבע,
- וזה בגלל העץ. - כן.
אז יש לקוות שתקבל עוד
- מהטעם הפירותי. - הריח נעים יותר.
כן, הוא התעדן.
נכון.
אם אתה רוצה לטעום.
לחיי החצאית הסקוטית,
זה נפלא.
זה באמת
- משקה טעים מאוד. - כן. מעולה.
זה כמעט טעם של תפוח עץ צלוי.
אני מקבל תחושה של כמעט שכרות.
זה היה טעים יותר מכפי שחשבתי.
אפילו הופתעתי.
אתה קולט בו טעמים כלשהם?
לא.
חזרתי לטירה שלי,
והגיע הזמן לחגוג לפני שאמשיך במסע שלי.
סוף סוף הרגשתי בשל ללבוש בגאווה את החצאית הכשרה שלי.
- וואו. - תראו, תראו.
תראו, תראו.
אתה מרגיש בנוח?
כן, אני מרגיש בנוח מאוד.
טרטן פרטי משלי. הא?
תפריט הערב מציע את המיטב של סקוטלנד.
ויסקי טוב...
- לחיים. - הנה זה בא.
לחיים.
שעכשיו אני יודע באמת להעריך.
האגיס, המאכל הלאומי של סקוטלנד...
לא רע.
שאולי ייקח לי קצת יותר זמן להתיידד איתו.
וריקודי היילנד פלינג.
בילדותי לא הרגשתי סקוטי,
ואיכשהו זה חלחל לתוכי בתוך כמה ימים,
החיבור לצד של אמי במשפחה.
וזה הפתיע אותי לטובה.
לאימא שלי ולבני משפחתה הייתה גישה מיוחדת.
הם אהבו מאוד לבלות.
נדמה שכל מי שפגשתי שיקף את החביבות העולצת הזאת.
קיוויתי לעבור הרפתקאות במסע שלי באירופה,
אבל לא ציפיתי לקבל נקודת מבט חדשה על החיים האישיים שלי.
כשהגעתי לסקוטלנד הרגשתי כמו זר,
אבל כשאני עוזב אותה אני יודע שהמדינה הזאת היא חלק מהזהות שלי.
ואני חושב שאימא שלי הייתה גאה בי.
כל הכבוד, יוג'ין.
יפה.
זה אימון כושר.
למרבה המזל, יש לי מיזוג אוויר.
בפרק הבא:
המסע שלי באירופה מביא אותי למדינה המתוירת ביותר בעולם.
בואי נתנשק כמו צרפתים. אתה בצרפת.
קדימה בכל המהירות, נהג.
אתם יודעים שאתם בצרפת למראה מכונית שעוצבה
למען שני חקלאים ושק תפוחי אדמה.
אני מרגיש כמו אחד מהבקסטריט בויז.
לא בטוח שזה רעיון מוצלח.
אני לא חושב שהן מחבבות אותי.
אני משתדל ליהנות מהחיים יום יום.
זה לא רע.
- ראית את זה? - אני רואה.
שמאלה, שמאלה, שמאלה.
הוא מאחר. אני לא נוהגת לחכות לגברים.
תרגום: גלית אקסלרד