Sako, keliauti reiškia gyventi.
Gal, jei po dienos, praleistos oro uoste, dar turi jėgų.
Kur dar būtumėte prašomas atvykti prieš dvi valandas,
kad kone dviem valandom pavėluotumėte.
Tačiau pernykštės kelionės, manau, išėjo man į naudą.
Jos praplėtė mano požiūrį.
Šiek tiek.
Taigi dabar darysiu tai, ką privalo daryt
kiekvienas save gerbiantis keliautojas.
Keliausiu po Europą.
Gerai, tai kur mes konkrečiai?
Aplankysiu visą žemyną…
nuo paties viršaus iki apačios.
Nukrypsiu nuo pramintų takų tam, kad atrasčiau paslėptus perlus…
Ar matote tai?
…ir panirčiau į nuotykius.
Tik pažiūrėkite į mane. Be rankų.
Jie čia. Kas tai, nusilenkimas?
Tobulinsiu savo skonio receptorius…
Labai skanu.
Vynuogės pasiruošusios.
Ir bandysiu pagyvent kaip vietinis.
Sveikas atvykęs į mano kaimą.
Beprotystė.
Aš išgelbėjau tau gyvybę. Prisimink mane.
Nerimo į kelionę neimu…
Jau atvažiuoja. Atvažiuoja.
Negali žinoti, kaip kūnas reaguos į siaubą.
Manau, nieko panašaus nesu daręs nuo pat vaikystės.
Ir ištarsiu tris žodžius, kurių gyvenime nesu sakęs.
Aš pasiruošęs kilti.
EUROPA
Kiekviena kelionė turi kažkur prasidėti.
Tai aš sugalvojau.
Manoji prasideda čia, šiauriausiame Švedijos taške,
o toliau manęs laukia visas Europos žemynas.
Tai gana baugi mintis ne itin patyrusiam keliautojui.
Pirmasis mano epinės kelionės po Europą etapas –
beveik 10 000 km per septynias laiko zonas,
nuo Toronto iki Gamelstadeno miestelio Švedijoje,
nuo kurio iki poliaračio vos 48 km.
Girdėjau, kad tokiam šiauriniam taške saulė nenusileidžia.
Kaip galima gyvent be nakties?
Paprastai, jei jums nesiseka dieną, žinote, kad ji baigsis.
Aš esu įpročių žmogus. Man patinka, kai dieną keičia naktis,
bet švedai į tai turi kitokį požiūrį.
ŠVEDIJA
Čia, Švedijoje, ilgiausią dieną žmonės švenčia
surengdami didžiausią metų šventę.
Vasarvidį, vasaros saulėgrįžą.
Manęs paimti į šią visą savaitgalį trunkančią šventę
atvyko vietos gidas, Robertas, su savo taksi.
- Štai kaip? - Taip.
Paliksiu nemenkų arbatpinigių,
jei nuplauksim į vietą nesušlapę.
Pirmyn.
Didelė upė, Robertai.
Antra didžiausia upė Švedijoje.
580 km ilgio.
Didžiulė.
Kai Švedija ėmė modernizuotis po 1500 m.,
upes naudojom rąstų plukdymui.
Taigi, jums miško ruoša – stambi pramonės šaka?
Taip, turim labai daug medžių.
Ir jis nemeluoja.
Jų čia yra maždaug 87 mlrd.
Tai daugiau nei visų JAV medžių trečdalis,
sukištas į šalį dydžio sulig Kalifornija.
Bėda tik, kad ten, kur miškas, ten daug…
Uodai.
- Uodai? - Taip.
Pas mus virš 47 rūšių uodų.
47 rūšys uodų?
Taip.
Ką žmonės veikia šiuose kraštuose?
Čia visi mėgsta laiką leisti gamtoje.
Vasarą plaukiojam kajakais, valtimis, žvejojam.
Žiemomis mėgstam poledinę žūklę,
važinėjam po miškus sniegomobiliais ir panašiai.
Mėgstam ekstremalias veiklas.
Man, kaip tikram miesčioniui, ekstremalu neturėti belaidžio ryšio.
Tad būti ten, kur pagrindinis kelias yra upė, man neramu,
švelniai tariant.
Artėjame prie jūsų viešbučio.
„Arctic Bath“.
Jei viešbutis vadinasi „Arkties maudynės“, taigi,
jis nėra skirtas skystablauzdžiams.
Savo architektūra primenantis rąstų sangrūdą,
viešbutis teikia galimybę pasimėgauti laukine gamta
vos už mažiau kaip 1 000 dolerių už naktį.
Mane sutinka Džesika,
kurios šeima šioje unikalioje vietoje gyvena
jau kelis šimtmečius.
Taigi, štai.
Turiu pripažinti,
kad tokio keisto statinio nesu matęs.
Plūduriuojančiame apskritime yra restoranas,
kelios sūkurinės vonios ir sauna.
O centre gali panirti į upės Lulos vandens baseiną.
Matote tinklą kraštuose?
Jis skirtas tam, kad lydekos nekandžiotų jums pėdų, kai plaukiojat.
- Rimtai? - Taip.
Štai jūsų namelis. Užeikite.
Jūsų kambarys.
Didžiulis langas.
Kad gautumėte kuo daugiau saulės, per visą naktį.
O yra kuo uždengti langą?
Juk tai…
- Čia yra žaliuzės… - Taip.
…bet kam jos jums?
Kad ir miegui, pavyzdžiui.
Jei norite patirti šiaurės švedų gyvenimo būdą,
palikite langą neuždengtą.
- Palikti langą neuždengtą? - Taip.
Man tiktų truputį tamsiau,
- bet… - Taip.
Mes su mama kepsim tradicinę duoną.
Jei norite, užsukite ir jūs pas mus,
išsikepsite duonos šventei.
- Susipažinsite su mama. Pasisveikinsite. - Gerai.
- Gerai. Dėkoju, Džesika. Ačiū. - Ačiū.
Duona kepama čia ruošiantis Vasarvidžio šventei.
Kasmet šis miestelis pasikeičia,
sutikdamas tūkstančius puotautojų.
Džesika liepė man eiti į miesto aikštę
ir susipažinti su Eva.
Esate kada jautęsi netinkamai apsirengę?
- Labas, Judžinai. Sveiki. Aš Eva. - Labas. Eva.
Čia mano vyras.
Jo vardas Joranas.
- Joranai? Malonu susipažinti. - Taip.
- Eime su mumis. - Gerai.
Eime ruoštis Vasarvidžio šventei.
Gerai. Tai čia dar kas, repeticija?
Būtent. Repeticija.
Vasarvidžio šventė pas mus beveik kaip valstybinė šventė.
Šią dieną švenčia visi.
Mes šoksime aplink medinį stulpą.
Kaip medinis stulpas susijęs su Vasarvidžiu?
Nes vasara – gyvybės pradžia, ir žmonės sako,
kad jis primena statų falą.
Mano kraštuose paprastai tokios kalbos prasideda
tik po taurelės ar dviejų.
- Aišku. - Taip.
Vadinasi, tai gražus daiktas, ir dar jis simbolizuoja falą.
Būtent.
Aišku. Ir jūs jį tiesiog pastatote.
Kaip matot, ant stulpo yra strypas,
o ant jo kybos dar du apskritimai.
Pats galite nuspėti, ką jie simbolizuoja.
Galėtume… vaizduotės nestokojame.
Manau, galite padėti mums puošti stulpą.
- Žinoma. - Taip.
Tai siaubingai gražu. Ką, man perlipti?
Perlipti šį daiktą?
Būsiu pas jus po penkių, dešimties minučių.
- Palaikyt už rankos? - Štai.
- Puiku. - Ačiū.
- Ant stulpo. - Ant stulpo?
- Padėsim ant stulpo. - Taip.
- Galite palaikyti. - Taip.
- Aprišiu virvele. - Štai taip.
- Bet jūs tvirtai… - Rankos tvarkoj?
Kol kas.
- Tik pažvelkit. Matot? - Taip.
Gėlės sužydi maždaug vidurvasarį.
Saulė suteikia gyvybės gėlėms ir žmonėms.
Taigi, laukiant Vasarvižio, yra daug reikalų.
Tikra tiesa.
Anksčiau Švedijoje maždaug kovo 22 d. gimdavo daugiausia kūdikių.
- Tikrai? - Tikrai.
Praėjus 9 mėn. nuo Vasarvidžio.
Regis, supratau, ko čia jie visi taip džiūgauja.
Pagaliau man viskas paaiškėjo.
Gėlės ant stulpo, galima sakyt, kaip padažas
salotoms, suprantate.
Bet pačios salotos kviečia gerai pasilinksminti.
Tai gražiausias falo simbolis, kokį tik esu matęs.
Kalbos apie salotas ir padažą man sužadino apetitą.
Taigi, skubu į kepyklą pas Džesiką ir jos mamą Džeinę.
Girdėjau, kad nevalia į šventę ateiti tuščiomis,
tad mes kepsime duoną.
Taigi, sveikas atvykęs į mjukakos kepyklą.
- Ką? Kaip tariate? Haka? - Mjukaka.
- Taip.
Reiškia „minkšta duona“.
Džeine, jūs tuo užsiimate…
- O, taip. Jau… - …jau ilgą laiką.
- Tai jums nebus pirmas duonos kepalas. - Esu kepusi po 180
per dieną.
Gausi vakarienė.
Tai mūsų firminė duona,
todėl ji labai reikli jos gamybai.
- Taip. - Aišku.
Galite paberti miltų čia.
- Gerai. - Truputį.
Duosiu jums šitą
ir kočėlą.
Minkštomis rankomis.
- Švelniai. - Taip.
Švelniai. Taip.
Jei kas čia ir turi švelnias rankas… Matot?
Džeine, ar jūsų vyras jums padeda kepti duoną?
Jis neprileidžiamas, nes jis nemoka.
Duona paskui atrodo šitaip, ir mes jos negalim parduot.
Mano sužadėtinis… Jam čia irgi negalima.
Jis naudoja per daug miltų. Ne.
Jie gerai gamina kitą maistą, o kept nemoka.
Man atrodo,
jog tapsiu dar vienu vyru, išvytu iš šios virtuvės.
Kiek laiko esat susituokęs?
Aš susituokęs jau 46 metus.
- Oo. - Taip.
Neblogai.
- Ne. - Gerai.
Tai nėra blogai.
Turit patarimų?
- Viršuj, ne ten. Tik viršuj. - Viršuj…
Tai būtų pirmas.
Klausyti, sakyčiau.
- Būtų gerai klausyti. - Taip. Klausyti.
- Taip. - Taip? Pataikiau?
- Klausyti manęs. - Štai kaip ji suprato.
Aišku.
- Kaip? - Forma turi būti apvali.
- Džesika. - Judžinai.
- Daugiau čia, ir mažiau ten. - Taip.
Nežinau, ar tai švediškas bruožas ar kaip,
bet ne, šios moterys čia labai stiprios, suprantat?
Joms akių neuždumsi.
Jos žino, kaip reikia ir pasistengs, kad taip būtų.
O jei nedarai teisingai, traukis iš kelio.
47 rūšys uodų čia, Švedijoje.
Ir į krosnį.
- Ir į krosnį. - Taip.
- Vienas, du, trys. - O, ne.
- Negerai. - Laikykit.
Ne. Bus bjauri forma, bet vis tiek dėkit.
Džesika išties moka padrąsinti.
Taip, už išvaizdą prizo ši duona tikrai negaus,
bet visa esmė slypi skonyje.
Skanu, tiesa?
Apie šią duoną yra toks liaudies pasakojimas.
Moterys anksčiau, kokiam XVIII amžiuje,
miegodavo apsikabinusios duoną,
kad jai pereitų moters, taip sakant, feromonai.
Tada tos duonos duodavo vyrui, už kurio norėdavo ištekėti.
Ir jos suvalgęs vyras iškart pamildavo tą moterį.
Siaubinga istorija.
Jei į ją nežiūri, labai nebloga.
Taip. Nespręsk apie knygą iš jos viršelio.
Žinot, ką dar sunku spręsti čia, šiaurėje?
Kada eiti miegoti.
Man regis, tai ir yra sadizmas.
Kaip gerai pakankinti žmogų, norintį išsimiegoti?
Mes pakabinsime tokias žaliuzes,
kurios iš tiesų šviesos nesulaiko.
O atrodo, kad būtent švedai galėtų sukurti
tokią sistemą, kuri blokuoja šviesą
iškart ir aklinai.
Manote, kad čia galėtumėte pasimėgauti nuostabiais
saulėlydžiais, bet jų nepamatysite dar šešias savaites.
Net vidurnaktį atrodo lyg motina gamta tiesiog nerado šviesos jungiklio.
Spėju, jei gyvenat krašte, labai ilgą laiką skendinčiame tamsoje,
trokštat pasimėgauti kiekvienu saulės spinduliu.
Nustebinsiu jus pasakydamas, kad nepaisant to, jog nesutemo,
aš puikiai išsimiegojau.
Radau kaukę akims.
Jų čia buvo padėta.
Anksčiau nesu jų naudojęs, nes neprireikdavo.
Užsidėjau ir miegojau kaip kūdikis.
Taip. Viskas gerai. O čia įspūdinga perspektyva.
Vasarvidžio savaitgalį
švedai masiškai traukia į gamtą.
Taigi, ir aš einu į laukinę gamtą,
kaip tikras vietinis.
Tačiau buvimas gamtoje čia yra kiek kitoks, nei tikėjausi.
Einu susitikti su briedžių šaukliu.
Džesika maloniai susitarė už mane.
Aš tikrai galiu ryžtis bet kam, jei tai bus galima pavadint atradimu.
Einame.
Briedžio nesu matęs gimtinėje, Kanadoje,
kas stebina,
žinant, kad suaugęs patinas gali siekt virš dviejų metrų ūgio
ir svert virš 450 kg.
Bet jie, kaip ir aš, drovūs.
Todėl reikia juos pakviesti.
Reikia žmogaus, galinčio susikalbėti su briedžiu.
Girdėjau, jis turi trobelę miške.
Man regis, jis bus lyg koks Grizlis Adamsas iš filmo.
Nemanau, kad mane pasitiks ponas su sportine striuke.
- Sveiki. - Sveiki.
- Aš vardu Maiklas. - Maiklas.
- Taip. - Judžinas.
- Malonu susipažinti. - Ir man malonu.
Siūlau jums užsidėti šitą, nes čia daug uodų.
- Taip, girdėjau. - Juk nenorite, kad jie jus suėstų.
Taip, su tokia išvaizda ant „GQ“ viršelio nepateksiu,
bet jei tai apsaugos mane nuo uodų, surizikuosiu.
Taigi, siūlau pasivaikščioti po mišką.
Ką pasakysite?
- Tada mes… - Pasivaikščiokim greitai.
- Sutinkat? - Taip. Parodysiu jums savo svetainę.
Briedžius kviesti geriausia jų poravimosi laikotarpiu.
Tada briedis ateina galvodamas, kad sutiks gražią patelę.
O jam tenka nusivilti išvydus mažą storulį vyruką iš šiaurės.
Storulį iš šiaurės?
Tikiuosi, jis ne apie mane.
Girdėjau, kad briedžiai išvysto greitį iki 56 km/val.
Taigi, nesinorėtų tokio patino nuvilti.
Jei pasirodys briedis, nejudėkite.
Gal man geriau pasislėpt už jūsų. Ar gerai?
Darykit ką norite.
Dabar patenkintas?
Tada imsim kviesti briedį.
Skamba lyg būtumėt apsirgęs.
Nesijuokit iš manęs.
- Aš čia labai rimtai dirbu. - Ne.
Tiesiog reikia priprasti, nes išgirdus
atrodo, žinot,
kad jums reikia į vaistinę ar kur.
Norite jūs pamėginti?
Tik nedarykite to Toronte.
Toronte?
Kad ir Švedijoje tai keistai atrodo.
- Labai gerai. - Gerai?
Puikiai.
Nieko nematau.
O kiek laiko paprastai…
- Gal tris, keturias valandas… - Aišku.
…nes jie lėtai vaikšto.
Gerai.
O jei rezervavai staliuką vakarienei?
Ar, sakykim…
- Pamirškit vakarienę. - Pamiršt vakarienę?
Taip.
Ar ką nors matote?
- Kur nors? - Nieko.
Briedis į pasimatymą su mumis neatėjo.
Nesmagu, bet Maiklas vis tiek nori man parodyt, kodėl švedams patinka gamtoj.
Švedijoje kai kurie žmonės nuolat bėga.
Kartais jie bėga per greitai
ir palieka savo dvasią.
Todėl kartais reikia sustoti.
Palaukti, kol dvasia grįš.
- Taip. - Taip. Kai kurie sako:
„Būti miške, ilsėtis yra ångestdämpande“…
Ång… Ångestdämpande reiškia būti miške,
- atsipalaiduoti? - Taip.
Jei atvirai, aplink tokia gausybė uodų.
Todėl aš…
Aš iš tiesų nesu, suprantat, toks atsipalaidavęs, kaip jūs.
Maiklai, dėkoju už pasivaikščiojimą.
Man buvo labai smagu su jumis pabūti.
Kiek šansų, kad briedis atsilieptų į jūsų kvietimą?
Poravimosi laikotarpiu gana daug.
Spėju, kai kam sekasi.
Gal man pasiseks pamatyti briedį Kanadoje.
O manasis ångestdämpande irgi neskubėjo rodytis, kaip ir briedis.
Bet mano diena, skirta gamtai, dar nesibaigė,
ir gal dar pavyks sulaukt tos būsenos padedant Robertui…
Sveiki.
…kuris pažadėjo man smagų pasiplaukiojimą upe
į Vasarvidžio išvakarių kepsnių vaišes.
- Taigi, kajakai. - Taip.
Maniau, plauksim motorine valtimi, kaip anądien.
Bet tai…
Kartais plaukiojam motorinėmis valtimis, kartais – kajakais.
Man pasisekė.
- Taip. - Gelbėjimosi liemenė? Štai.
Norėčiau kitą krantą pasiekti dar kvėpuodamas.
- Taip. Neblogai būtų. - Taip.
Kad ir kas nutiktų, nepanikuokite.
- Nepanikuoti. - Niekada.
Negali žinoti, kaip kūnas reaguos į siaubą.
- Nepanikuokite. Ne. - Ne. Nepanikuoti.
- Kad ir kas vyktų. - Mano mėgstamiausi žodžiai.
Paimkite irklą ir stumkitės.
Puiku. Labai gerai.
Esu plaukęs Šitvilio upeliais, bet šiandien aš bent jau turiu irklą.
Žinot, kodėl man labiausiai patinka plaukioti taip?
Čia nėra uodų.
Nėra uodų?
Man patinka.
- Ir koks jausmas? - Gana neblogas. Sliuogiu it per šilką.
Taip? Smagu.
Man regis, esu tam gimęs.
Tai išties maloni patirtis.
Pirmą kartą esant čia man pavyko atsipalaiduoti.
Tam turite specialų žodį, tiesa?
Ångestastrapende.
Taip, galit ištart paraidžiui?
Neturime tiek laiko.
Angu-Ångestastrapende.
Taip. Ångestdämpande.
Tai reiškia būseną, kai esi absoliučiai ramus ir atsipalaidavęs,
nė lašelio nerimo ar streso?
Taip.
Pasileiskite pasroviui, mes taip darom
plaukdami kajakais.
Plaukt pasroviui.
Plaukimo pasroviui idėja – penas mintims,
bet dabar mano mintys labiau sukasi apie tikrą maistą.
O Švedijoje sakoma, kad sniegui nutirpus, traukiami griliai.
Jie tai sako švediškai. Maniau, reiktų pridurti.
- Sveiki, visi. - Sveiki.
Piligrimai prisišvartavo.
Maiklai.
- Labas, Judžinai. Kaip laikotės? - Maiklas jau čia,
o tai reiškia, kad arba jis skuodė greičiau už
56 km/val. greičiu bėgantį briedį arba atvairavo automobiliu.
- Labas. - Čia mano sūnus Emilis.
Emili. Malonu susipažinti.
- O čia mano žmona Ana. - Sveiki.
- Ana. Išties malonu. - Ana? Labai malonu susipažinti.
Kaip sekasi gyvent su šiuo vyruku?
Noriu pasakyt, ar jis jus irgi tempia miškan?
Ir jei neinate, mes… Suprantat?
Mes einam šiandien į mišką, nori tu to ar ne.
Stampenande… Ångestampenande… Kaip ten?
Ångestdämpande.
- Ångestdämpande. - Taip.
Jis man bandė miške paaiškinti šio žodžio reikšmę,
bet per uodų vaikymą neturėjau laiko klausyti.
Ångestdämpande.
Mintis ta, jog galit atsikratyti streso ir nerimo.
Švedijoje tai pasiekti padeda gamta,
ir aš tai, regis, supratau, plaukdamas kajaku upe.
Kokie nepaprastai mieli vaikai.
- Ačiū. - Parodyk, koks tu didelis.
Parodyk, koks tu didelis.
- Dievuliau. - Jis šypsosi.
Taip, matau, jis pasiruošęs plaukt upe.
Galiu jį paplukdyti ir pamokyti.
Apčiuopęs savo ångestdämpande,
esu pasirengęs rytojaus šventei.
Vasarvidžio šventei.
Taip švedai švenčia saulės šventę.
Visi pasiruošę, išskyrus saulę,
kuri, regis, net nesiruošia atvykti į savo vakarėlį.
Ši liūtis suteikia visiškai naują prasmę posakiui „plaukti pasroviui“.
Tai, jog švenčiate saulės šventę,
o jos pačios nematot, yra kažkas,
ką galima aprašyti knygose, spėju.
Bet žmonės nusiteikę džiaugsmingai, tai gal bus smagu.
- Labas. - Džesika.
Sveikas atvykęs į Vasarvidį.
Labai dėkoju.
Paėmiau jums skėtį.
Taip, panašu saulė šiandien nesiteiks pasirodyt.
Ne. Tai tipiška Vasarvidžiui.
Turi šiek tiek palyti,
antraip tai nebus tikras Vasarvidis.
O jūs, spėju, norite tikrų patirčių.
Noriu patirti kaip įmanoma tikresnį
Vasarvidį.
Ryškiausias šventės įvykis – stulpo pastatymas,
kurį lydi šokiai, gėrimai
ir viskas, kas seka po šokių ir gėrimų.
Bet Džesika man pirma siūlo
dar vieną švedų tradiciją.
Pamaniau, kad galim pradėti nuo švediškos fika, jei norite.
- Švediška fika. - Taip.
Paprastai fika leidžiama su kava ir bandele,
bet tai iš tiesų reiškia poilsio minutę, kai atsisėdi, paplepi su draugais.
- Man patinka. - Fika yra geriausia.
Kai kurios šventės vaišės
yra tikras gurmanų džiaugsmas.
- Skanu? - Labai.
Bet dar yra tai.
Švedai mėgsta silkę,
aštraus skonio, fermentuotą žuvį,
paprastai patiekiamą kaip užkandį ar švediško stalo valgį…
Labas. Galime paragauti silkės?
…Džesika primygtinai siūlo man ją ragauti.
Nuvalote žuvį?
- Taip. - Taip.
Vajė, tai… Nekantrauju.
Galite valgyt ir su kaulais, bet tai ne…
Ne. Kaulų mums nereikia.
Ir kaip?
Labai neblogai.
- Tikrai? - Taip.
- Jūs nejuokaujate? - Ne.
Nejuokaujate?
Silkei nuplauti
Džesika turi kai ką paruošusi.
Štai ir mes.
Kartu su Eva ir Joranu pakelsime taurelę,
prieš stulpo pakėlimą.
Prašom, mano mjukaka, manau, man pavyko neblogai.
- Labai skani. Tikrai. Labai skanu. - Argi ne skanu?
- Man labai skanu. - Puiku.
Nebuvo taip jau sunku…
- Ne. Jums puikiai sekėsi. - …kepti duoną.
- Tiesa? - Taip.
O čia – šnapsas,
bet prieš gerdami turim padainuoti.
- Tikiuosi, jūs repetavote. - Joranai?
- Smagu. - Smagu.
- Geras šnapsas. - Taip, geras šnapsas.
Juk tai Vasarvidis. Reikia.
Linksmintis, tiesa?
Jei laikotės šimtametės tradicijos,
ji tampa jūsų tapatybės dalimi.
Aš esu švedė ir mano tėvai taip šventė,
mano seneliai taip šventė, kaip ir jų tėvai,
ir jų seneliai.
Šis metas išties kupinas laimės, ir tai tave užvaldo.
Ironiška švęsti saulės šventę, kai esi permirkęs iki paskutinio siūlo.
Švedam dainuoti lietuje yra įprasta.
Beveik visur Švedijoje Vasarvidžio stulpą kelią vyrai.
Bet Švedijos šiaurėje
mes turim stiprių nepriklausomų moterų, kurios pačios gali jį pastatyti.
Kaip jūsų mama.
Taip, mano mama yra stipri, nepriklausoma moteris.
Pagaliau.
Taip!
Gal pasilypėkime ten aukščiau, bus geriau matyti.
Jie šoka aplink.
O Dieve.
Tai varlių šokis.
Aišku.
Tas garsas, taip kvarkia varlės.
Žinoma, niekas taip neapibūdina švediško Vasarvidžio,
kaip varlių šokis.
Tai buvo prancūzų rikiuotės daina,
bet švedai ją pavertė mėgstama liaudies daina.
Mane žavi, kad jie tai daro taip linksmai
tokiu oru.
Abejoju, ar esu matęs kažką panašaus.
Tik Švedijoje.
Oras mums nieko nereiškia. Gali lyti, gali šviesti saulė,
mes vis tiek švęsime.
Jei atvirai, man labai patinka.
- Rimtai? Taip ir maniau. - Manau, nieko panašaus nesu daręs
- nuo pat vaikystės. - Ne.
Jei čia būtų mano anūkas Džeimsas, žinot, ir mano duktė, žinot,
ir sūnus, ir žmona,
aš šokčiau čia aplink tą stulpą šiandien.
Matydamas, kaip šie žmonės šoka tokiu oru,
negaliu nepamilti šių žmonių.
Medinio stulpo kaip falo simbolio idėja skamba keistai.
Ypač, jei tai – šeimos šventė, bet tai reiškia daug daugiau.
Juk vaisingumas, pereinantis į dirvą,
virsta derlingumu, kuris užaugina gėles,
kuriomis puošiamas tas stulpas,
užaugina maistą, kurį valgome.
Štai apie ką ši šventė.
Man regis, supratau, ką Švedijoje reiškia frazė „plaukti pasroviui“.
Reikia būt dėkingam už viską, kas tau teikia naudą.
Ištveri žiemą, nes žinai, kad vieną dieną patekės saulė,
ir tai suteikia progą pamatyt švedų žmonių sielą, manau.
Tai išties svarbu.
Plaukti pasroviui
gali būt svarbiausias gebėjimas, kurį išsivešiu iš Švedijos.
Tikiuosi, jis man padės mano odisėjoje po Europą.
Kitoje serijoje.
Škotija yra mano mamos gimtinė. Ji čia gyveno, kol jai suėjo 13-ka.
Net sušilau.
Jūsų šeima ateitų švęsti kartu su visais.
Tokio jausmo nesu patyręs.
Štai jie.
Tai beveik tas pats, kaip paliesti savo giminės medį.
Į sveikatą.
Mama.
Išvertė Egidija Namavičė