Ceļot - tas nozīmējot dzīvot.
Nu, varbūt, ja lidostā pavadīta diena nav jau jums izsūkusi dzīvību.
Nu, kur vēl citur jums liek ierasties divas stundas agrāk
tikai tāpēc, lai būtu bīstami tuvu, ka būsiet divas stundas par vēlu.
Tomēr es domāju, ka pagājušā gada ceļojumi man nākuši par labu.
Šķiet, tie paplašināja manu horizontu.
Zināmā mērā.
Tāpēc tagad es ķeros pie kā tāda, kas ir jādara katram cienījamam ceļotājam.
Es dodos uz Eiropu.
Labi. Kur tieši mēs atrodamies?
Es ceļošu pa visu kontinentu…
no pašas augšas līdz pašai apakšai.
Es došos prom no iemītajām takām, lai atklātu īstus apslēptus dārgakmeņus…
Nofilmējāt?
…un izmēģinātu daudzsološo piedzīvojumu garu.
Paskatieties uz mani! Neturos.
Viņi ir te. Kas tas ir - priekšgals?
Es izglītošu savas garšas kārpiņas…
Oho, bija tik garšīgi.
Vīnogas gatavas.
Un mēģināšu dzīvot kā vietējais.
Laipni lūdzu manā ciematā.
Vājprāts.
Es izglābu tavu dzīvību. Atceries mani!
Es krauju visas savas bažas somā…
Viņi brauc. Viņi brauc.
Nekad nevar paredzēt ķermeņa reakciju galēju šausmu brīdī.
Diez vai esmu ko tādu darījis, kopš biju bērns.
Un es tūlīt bildīšu trīs vārdus, kurus nekad neesmu teicis.
Gatavi, lidmašīna paceļas.
EIROPA
Katram ceļojumam ir kaut kur jāsākas.
Es to izgudroju.
Manējais sākas šeit, Zviedrijas vistālākajā ziemeļu punktā,
un man priekšā plešas viss Eiropas kontinents.
Tā ir biedējoša doma cilvēkam, kurš nav pārāk liels ceļotājs.
Mana episkā Eiropas piedzīvojuma pirmā posma dēļ
esmu lidojis 10 000 kilometru pāri septiņām laika joslām
no Toronto uz mazu Zviedrijas pilsētiņu, vārdā Gammelstade,
kas ir tik tālu uz ziemeļiem, ka esmu tikai 50 km no polārā loka.
Esmu dzirdējis, ka tik tālu uz ziemeļiem saule nenoriet.
Kā var dzīvot bez nakts?
Parasti, ja ir slikta diena, jūs zināt, ka tā beigsies.
Nu, es esmu ieraduma cilvēks. Man patīk, ka dienai seko nakts,
bet zviedriem varētu būt cits viedoklis.
ZVIEDRIJA
Te, Zviedrijā, viņi svin garāko dienu
ar lielākajiem svētkiem savā kalendārā.
Vasaras saulgriežiem.
Bet, pirms varēšu pievienoties svētku jautrībai,
vietējais gids Roberts mani aizvedīs uz manu viesnīcu ar savu taksometru.
- Vai tā tas jādara? - Jā.
Un es ar prieku atdošu prāvu dzeramnaudu,
ja mēs tiksim tur sausām kājām.
Braucam!
Šī ir prāva upe, Robert.
Tā ir otrā lielākā upe Zviedrijā.
580 kilometrus gara.
Tā ir milzīga.
16. gadsimtā, kad Zviedrija sāka modernizēties,
mēs upes izmantojām baļķu pludināšanai.
Tātad mežizstrāde te ir svarīga nozare?
Jā, mums ir daudz koku.
Un viņš nejoko.
Te to ir kādi 87 miljardi.
Tas ir kā vairāk nekā trešdaļa visu ASV koku,
kuri iespiesti valstī, kas ir apmēram Kalifornijas lielumā.
Nelaime tāda, ka šie lielie meži arī nozīmē…
Odi.
- Odi? - Jā.
Mums ir vairāk nekā 47 dažādas odu sugas.
Četrdesmit septiņas dažādas odu sugas?
- Jā. Jā. - Oho.
Ko pārsvarā cilvēki te ziemeļos dara?
Te ļoti svarīgas ir āra nodarbes.
Vasarās mēs dodamies upēs, braucam ar kajaku, laivu, makšķerējam.
Ziemā ir zemledus makšķerēšana,
mēs dodamies mežā un braucam ar sniega motociklu.
Dzīve te ir ļoti ekstrēma.
Kā vairumam pilsētnieku, man ekstrēmi ir tad, ja nav Wi-Fi.
Tāpēc ierašanās vietā, kur galvenais ceļš ir upe, laupa drosmi, lai neteiktu vairāk.
Tagad mēs tuvojamies jūsu viesnīcai.
Viesnīcai Arctic Bath.
Minu, ka par "Arktisko pirti" nosauktā viesnīca nav domāta gļēvajiem.
Dizains atgādina baļķu sastrēgumu, šī viesnīca domāta cilvēkiem,
kuri grib piedzīvot mežonīgās dabas smalko pusi
par gandrīz 1000 dolāriem par nakti.
Man te visu izrādīs Džesika,
kuras ģimene šajā unikālajā pasaules vietā dzīvojusi paaudzēm ilgi.
Tā, esam klāt.
Man jāsaka,
šī ir viena no dīvainākajām būvēm, kādas esmu redzējis.
Peldošs aplis, kurā ir restorāns,
burbuļvannas un sauna.
Un centrā atrodas baseiniņš, kur var ienirt Lūlelvenas upē.
Redzat to tīklu apkārt?
Tas domāts, lai tad, kad peldat, līdakas nekostu kāju pirkstos.
- Tiešām? - Jā.
Tā, te jūs paliksiet. Ienāciet!
Šī ir jūsu istaba.
Liels logs.
Lai jūs varat baudīt sauli - visu nakti.
Un kas mums te ir, ar ko logus aizsegt?
Proti, vai tas…
- Nu, te ir žalūzijas… - Jā.
…bet kāpēc lai jūs gribētu tās izmantot?
Nu, domāju… teiksim, gulēšanai.
Nu, ja jūs te esat, lai piedzīvotu Zviedrijas ziemeļu dzīvesveidu,
jums jāatstāj žalūzijas vaļā.
- Jāatstāj vaļā? - Jā.
Man vajadzētu varbūt nedaudz tumšāku.
- Bet… - Jā.
Mēs ar mammu cepam tradicionālo maizi.
Tāpēc, ja gribat, jums jāatnāk un jāpaņem maize,
ko aiznest uz svinībām.
- Varat satikt manu mammu. Sasveicināties. - Labi.
- Labi. Paldies, Džesika. Paldies. - Paldies.
Maizes cepšana ir tikai viena no nodarbēm pirms vasaras saulgriežiem.
Katru gadu šis mazais ciemats pārvēršas,
lai uzņemtu tūkstošiem dzīrotāju.
Un Džesika man ieteica doties un satikt vienu, Ēvu, pilsētas laukumā.
Vai jums kādreiz ir sajūta, ka neesat gana smalki saģērbušies?
- Sveiki, Jūdžīn. Labdien. Es esmu Ēva. - Sveiki. Ēva.
- Jā. - Tas ir mans vīrs.
Viņu sauc Jērans.
- Jērans? Priecājos. - Jā.
- Jā. Nāciet un piebiedrojieties. - Labi.
Mēs gatavosimies vasaras saulgriežiem.
Labi. Tātad tas, ko mēs te redzējām, ir tikai… kas? Mēģinājums?
Precīzi. Tieši to mēs darījām.
Vasaras saulgrieži ir gandrīz kā mūsu nacionālā diena.
Šo dienu svin visi.
Mēs dejosim ap izrotātu stabu.
Kāds izrotātam stabam sakars ar vasaras saulgriežiem?
Jo vasarā sākas dzīvība, un daži cilvēki saka,
ka tas ir fallisks simbols, kas tiek pacelts augšā.
Es nāku no vietas, kur parasti jāiedzer mēriņš vai divi,
pirms ķeras klāt šādām sarunām.
- Labi. - Jā.
Tātad tas ir kaut kas skaists, bet arī fallisks simbols.
Tieši tā.
Skaidrs. Un tad jūs vienkārši to paceļat.
Un jūs… Kā jūs redzat, tas ir stabs un stienis.
Un stieņa galos arī karāsies divi riņķi.
Un varat uzminēt, ko tie varētu simbolizēt.
Un kad… Nu, mēs varētu… mums ir iztēle.
Domāju, jūs varētu mums palīdzēt izrotāt to stabu.
- Es noteikti to darīšu. - Jā.
Nu, šis ir šausmīgi skaisti. Vai jūs vienkārši kāpjat te pāri?
Man kāpt šim pāri?
Būšu pie jums pēc kādām piecām desmit minūtēm.
- Iedot roku? - Tā.
- Lieliski. - Paldies.
- Apakšā. - Apakšā?
- Pielikt tās apakšā. - Jā.
- Varat pieturēt. - Jā.
- Paņēmu auklu. - Labi.
- Bet parūpējieties, lai… - Rokām viss labi?
Manām… Pagaidām.
- Paskatieties. Redzat? - Jā.
Ap vasaras saulgriežiem uzzied puķes.
Saule nes dzīvību puķēm un cilvēkiem.
Tātad vasaras saulgriežos daudz kas notiek.
Tā ir.
Zviedrijā visvairāk cilvēku dzima tieši ap 22. martu.
- Tiešām? - Tiešām.
Deviņus mēnešus pēc vasaras saulgriežiem.
Domāju, tagad es zinu, kāpēc viņi ir tādā sajūsmā par svētkiem.
Viss ir kristālskaidrs.
Puķes uz staba, domāju, ir tikai, ziniet, mērce uz…
uz salātiem, tā teikt.
Bet paši salāti ir: "Nāc, mīļā. Aiziet!"
Nu, šis, domāju, ir viens no skaistākajiem falliskajiem simboliem, kāds redzēts.
Visas tās runas par salātiem un mērci man radījušas izsalkumu.
Tāpēc es dodos uz ceptuvi satikt Džesiku un viņas mammu Džeinu.
Dzirdēju, ka nedrīkstu iet uz svētkiem tukšām rokām,
tāpēc mēs cepsim maizi.
Labi. Sveicu ar piedalīšanos mjukakas cepšanā.
- Labi. Kā to sauc? Haka? - Mjukaka.
- Jā.
Būtībā to var tulkot kā "mīkstā maize".
Tā, Džeina, jūs jau to darāt…
- O jā. Es… - …prāvu laiku.
- Šī nav jūsu pirmā maizīte. - Es agrāk cepu 180…
- Dienā. - …dienā.
Tās ir lielas vakariņas.
Šī ir mūsu firmas maize,
un viņa ļoti rūpīgi attiecas pret to, kā tā ir jācep.
- Jā. - Labi.
- Jā. - Paņemiet nedaudz miltu un uzkaisiet te.
- Labi. - Pavisam nedaudz.
- Es jums iedošu šo… - Jā.
…un paņemiet mīklas rulli.
Nevajag rokas spiest.
- Maigi. - Jā.
Ar maigām rokām. Jā.
Ja kādam ir maigas rokas… Re?
Džeina, vai vīrs jums palīdz cept maizi?
Es viņam neļauju, jo viņš nespēj.
Tās izskatās tādas, un tad mēs nevaram tās pārdot.
Mans līgavainis ir… Nē, viņš nevar te nākt.
Viņš ņem par daudz miltu. Nē.
Viņiem labi padodas gatavot ēst, bet ne cept maizi.
- Jā. - Kāpēc man ir sajūta,
ka es varētu būt nākamais vīrietis, kuru padzen no šīs virtuves?
Cik ilgi esat precējies?
Vai tas ir… Esmu bijis precējies 46 gadus.
- Oho. - Jā.
- Tas… - Nav slikti.
- Nē, nē, nē. - Labi.
Tas nav slikti.
- Jums ir kādi padomi? - Nu…
- Te augšā, ne tur. Tikai te. - Augšā…
Tas būtu viens.
Es teiktu - klausīties.
- Būtu labi klausīties. - Jā. Klau… Klausīties.
- Jā. - Jā? Tā ir labi?
- Jums jāklausās manī. - To viņa izsecināja.
Labi. Jā?
- Kā ir? - Formai būtu jābūt apaļai.
- Džesika. - Jūdžīn.
- Vairāk te, mazāk tur. - Labi.
Es nezinu, vai tā ir Zviedrijā vai, ziniet, nezinu,
bet nē, šīs sievietes ir ļoti spēcīgas sievietes, saprotat?
Viņas necieš zirgošanos.
Viņas grib darīt pa savam un parūpēties, ka viss ir pareizi.
Un, ja jūs nedarāt pareizi, - ejiet malā!
Zviedrijā ir 47 odu sugas.
Šaujam krāsnī.
- Šaujam krāsnī. - Jā.
- Viens, divi, trīs. - Ak nē.
- Tas nav labi. - Pagaidiet.
Nē. Šī būs neglīta, bet lieciet vienalga iekšā.
Džesika tiešām prot uzmundrināt.
Labi, par izskatu tā nesaņems nekādu balvu,
bet noslēpums ir nogaršošanā.
- Tā ir laba, vai ne? - Oho.
Vispār ir tautas paraža par maizi,
ka sievietes agrāk, nu, 18. gadsimtā,
mēdza gulēt ar maizes plāceni padusē,
lai piepildītu to ar feromoniem.
Un tad viņas to deva cilvēkam, ar kuru grasījās precēties.
Un, ja viņš to apēda, viņa zināja: "Labi, viņš ir īstais."
Šausmīga paraža.
Ja neskatās, tā ir ļoti jauka.
Re? Nevar spriest par grāmatu pēc vākiem.
Un es jums pateikšu, par ko vēl grūti spriest tālu ziemeļos.
Kad jāiet gulēt.
Īstenībā man tā šķiet kā sadisma definīcija.
Ziniet, kā lai paspīdzina viesi, kurš grib labi izgulēties?
Pieliksim šādas žalūzijas,
kas īsti neaizveras un neaizsedz gaismu.
Gribētos domāt: ja kāds spēj uzprojektēt sistēmu,
kas aizsedz gaismu un izdara to ātri,
tiem būtu jābūt zviedriem.
Tā, te jūs varētu gaidīt, ka redzēsiet skaistus kadrus,
kā riet saule, bet tas nenotiks vēl sešas nedēļas.
Pat pusnaktī ir sajūta, ka Māte Daba nespēj atrast izslēgšanas slēdzi.
Laikam, kad dzīvo kaut kur, kur tik ilgu laiku gadā ir tik tumšs,
saules gaisma ir jāizmanto maksimāli.
Nu, jūs varbūt būsiet pārsteigti uzzināt, ka, lai gan te nebija nakts,
esmu pamodies atpūties un spēcināts.
Es atradu acu masku.
Tās tur bija izliktas.
Nebiju nekad tādu izmantojis, nebija bijis vajadzības.
Uzliku to - gulēju kā zīdainis.
Jā. Tā ka viss ir labi. Vispār te ir visai skaists skats.
Vasaras saulgriežu svētku nedēļas nogalē
zviedri bariem vien dodas pie dabas.
Tāpēc šodien es dodos savvaļā,
lai tiešām padzīvotu kā vietējais.
Izrādās, te to dara citādi, nekā biju gaidījis.
Es došos tikties ar aļņu saucēju.
Džesika laipni man to noorganizēja.
Es tiešām esmu gatavs darīt jebko, ko vien spēju, kas piederas pie atklājumiem.
Nu tad aiziet! Nu tad aiziet!
Tā, es mājās Kanādā nekad neesmu alni redzējis,
kas ir pārsteigums,
ņemot vērā, ka pieaudzis tēviņš var būt divus metrus augsts
un svērt gandrīz pustonnu.
Bet viņi, tāpat kā es, ir kautrīgi.
Tāpēc vajadzīgs īpašs cilvēks, kurš viņus izvilina.
Piemēram, vīrs, kurš prot sarunāties ar aļņiem.
Dzirdēju, ka viņam mežā esot pašam savs namiņš.
Es viņu iedomājos kā tādu Grizli Adamsu.
Nedomāju, ka tas džentlmenis iznāks mani sagaidīt sporta jakā.
- Sveiki. - Sveiki, sveiki.
- Mani sauc Mīkaels. - Mīkaels.
- Jā. - Jūdžīns.
- Priecājos iepazīties. - Es arī.
Domāju, jums jāaizņemas šis, jo mums ir daudz odu.
- Esmu dzirdējis. - Un negribēsiet, ka tie jūs apēd.
Tā, šāds izskats nepalīdzēs man tikt uz GQ vāka,
bet, ja tas turēs pa gabalu odus, esmu ar mieru.
Mums būtu jāizmet līkums mežā. Ko teiksiet?
- Tad mēs… - Maza pastaiga.
- Labi? - Jā. Un varu parādīt savu viesistabu.
Aļņus var šādi saukt viņu pārošanās laikā.
Aļņu tēviņš nodomās: "O, mani tur gaida jauka draudzene."
Un viņš ir ļoti vīlies, kad ierauga mazu resnuli no ziemeļiem.
Mazu resnuli no ziemeļiem?
Ceru, ka viņš nedomā mani.
Esmu dzirdējis, ka alnis var skriet ar ātrumu 55 km/h.
Tāpēc vīlies alnis - tas nešķiet labi.
Ja alnis nāk, nekustieties it nemaz!
Varbūt man jāstāv aiz jums. Nu… Vai tā būtu laba doma?
Jā, dariet, ko vien gribat.
Vai esat tagad laimīgs?
Nu tad sāksim saukt alni.
Izklausās, ka esat slims.
Nesmejieties par mani!
- Es visu daru nopietni. - Nē, nē, nē, nē, nē.
Pie tā jāpierod, jo, kad to dzird,
- gribas domāt, ziniet… - Jā.
…ka jāiet pēc zālēm vai kā tāda. Bet tas ir…
Vai gribat pamēģināt?
Nemēģiniet to Toronto!
Toronto?
Šķiet traki to mēģināt Zviedrijā.
- Tas der. - Ir labi?
Ir labi.
Es neko neredzu.
Cik parasti būtu ilgi līdz…
- Varbūt trīs četras stundas… - Labi.
…jo viņiem paiet ilgs laiks, lai atnāktu.
Labi.
Ja nu ir rezervācija vakariņām?
- Vai, piemēram… - Jā.
- Aizmirstiet vakariņas! - Aizmirst vakariņas?
Jā.
Jūs jau ko redzat?
- Kaut kur. - Neko.
Nu, alnis mūs "uzmetis".
Bēdīgi. Bet Mīkaels ļoti grib man parādīt, kāpēc zviedriem tik ļoti patīk daba.
Zviedrijā daži cilvēki, kad viņi visu laiku skraida…
- Jā. - …dažreiz viņi skrien nedaudz par ātru,
tāpēc dvēsele atpaliek.
Tāpēc dažreiz vajag uz brīdi apstāties.
Pagaidīt, lai dvēsele panāk.
- Skaidrs. Jā. - Jā. Un daži cilvēki saka:
"Tas var būt ångestdämpande - būt laukā mežā, atslābināties un…"
Ång… \ nozīmē būt laukā mežā,
- būt atslābušākam? - Jā.
Teikšu godīgi, šobrīd te ir ļoti, ļoti daudz odu.
- Jā. - Tāpēc es ne…
Es neesmu īsti, ziniet, tik atslābis kā, teiksim, jūs.
Nu, Mīkael, paldies, ka izvedāt dabā.
Bija ļoti jauki, ka te bijāt.
Cik procentuāli bieži alnis jums atsaucas?
Pārošanās sezonā tas notiek ļoti bieži.
Laikam visa veiksme tiek citiem.
Nu ko. Varbūt redzēšu kādu Kanādā.
Atrast manu ångestdämpande izrādījās tikpat grūti kā ieraudzīt alni.
Bet mana dabā vadītā diena vēl nav beigusies,
un varbūt man izdosies to sameklēt ar Roberta palīdzību…
Sveiki.
…kurš apsolījis mani aizvest jaukā izbraucienā pa upi
uz vasaras saulgriežu priekšvakara barbekjū.
- Tā, kajaki. - Jā.
Man šķita, ka varētu būt motorlaiva, līdzīga tai, ar kuru braucām todien.
Bet tas ir…
Tas ir arī… Dažreiz braucam ar motorlaivu, dažreiz ar kajaku.
Nu, mana laimīgā diena.
- Jā. - Glābšanas vesti? Lūdzu.
Gribu pārliecināties, ka, otrā krastā nonācis, vēl elpoju.
- Jā. Laba doma. - Jā.
- Jā.
Lai kas notiktu, nekrītiet panikā!
- Nekrist panikā. - Nekad.
Nekad nevar paredzēt ķermeņa reakciju galēju šausmu brīdī.
- Nekrītiet panikā. - Nē. Nekrist panikā.
- Lai kas notiktu. - Divi mani mīļākie vārdi.
Paņemiet airi un atstumieties.
Lieliski. Ļoti labi.
Nu, savā laikā man bijusi darīšana ar upītēm, bet šodien vismaz man ir airis.
Zināt vienu no lietām, kas man patīk, kad šādi airējas pa ūdeni?
Nav odu.
Nav odu?
Tas man patīk.
- Kāda ir sajūta? - Visai laba. Ūdens gluds kā zīds.
Jā? Tas ir jauki.
Domāju, esmu dzimis, lai airētu.
Vispār šis ir visai patīkami.
Iespējams, atslābinošākā sajūta, kopš es te ierados.
Tam arī ir vārds, vai ne?
"Å-ångestastrapende".
Jā, kā jūs to sakāt?
Mums nav tāda laika.
Ångu… Ångestdämpande.
Jā. Ångestdämpande.
Kas nozīmē sasniegt pilnīgu mieru un atslābinātību
un būtībā būt bez trauksmes un stresa?
O jā.
Vienkārši jāļaujas plūdumam, un to arī darām,
kad mēs šādi braucam ar kajaku.
Jāļaujas plūdumam.
Ļaušanās plūdumam ir viela pārdomām,
bet šobrīd manas domas nesas uz ēdiena pusi.
Un Zviedrijā saka tā: kad nokūst sniegs, laukā velk grilu.
Taču viņi to saka zviedriski. Man šķita, ka ir tas jāpiemin.
- Sveiciens visiem. - Sveiki.
Svētceļnieki ir klāt.
Mīkael.
- Sveiki. Kā iet? - Mīkaels jau ir te,
kas liek man domāt, ka vai nu viņš spēj skriet ātrāk
nekā alnis ar saviem 55 km/h, vai arī viņš brauca.
- Sveiki. - Tas ir mans dēls Ēmils.
Ēmils? Priecājos iepazīties.
- Un mana sieva Anna. - Sveiki.
- Anna. Ļoti priecājos. - Anna? Priecājos.
Kā tas ir - dzīvot kopā ar to vīru?
Proti, vai viņš tikai… vai viņš tikai velk jūs te laukā?
Ja jūs nenākat, mēs… Saprotat?
Mēs iesim šodien pārgājienā pa mežu, patīk jums vai ne.
"Stampenande". "Ångestampenande". Ko?
Ångestdämpande.
- Ångestdämpande. - Jā.
Viņš man mežā centās to paskaidrot,
bet mēs visu laiku cīnījāmies ar odiem, tāpēc es īsti nesapratu, zināt?
Ångestdämpande.
Tā ir ideja, ka var kaut ko izmantot, lai mazinātu stresu un trauksmi.
Te, Zviedrijā, tā ir daba.
Es to nedaudz aptvēru, kad biju upē kajakā.
Bērni ir šausmīgi forši.
- Paldies. - Parādies, cik tu liels!
Parādies, cik tu liels!
- Ak tu pasaulīt. - Viņš smaida.
Jā, domāju, viņš gatavs doties uz upi.
Es varu viņu aizvest un dot dažus padomus.
Sācis atrast savu ångestdämpande,
es tagad esmu pareizajā noskaņojumā rītdienas lielajam notikumam.
Vasaras saulgriežu svētkiem.
Pienācis laiks zviedriem svinēt svētkus par godu saulei,
un visi ir gatavi, izņemot sauli.
Izskatās, ka tā varētu neparādīties pati savā ballītē.
Šī lietusgāze piešķir jaunu nozīmi vārdiem "ļauties plūdumam".
Nu, doma, ka ir svētki par godu saulei,
bet to nevar redzēt, ir kas tāds,
ziniet, par ko laikam varētu rakstīt grāmatas.
Bet viņi ir pilnīgā sajūsmā, un es domāju, ka būs jautri.
- Sveiki. - Džesika.
Sveicu vasaras saulgriežos.
Nu, liels paldies.
Man šķita, ka jums vajadzēs lietussargu.
Jā, šķiet, ka saule šodien varētu neparādīties.
Nē. Šie ir tipiski vasaras saulgrieži.
Ir jābūt nedaudz lietainam, citādi tie īsti nav vasaras saulgrieži.
Un jūs taču gribat īstu pieredzi.
Es gribu tik patiesu pieredzi, cik vien te iespējams vasaras saulgriežos.
Svētku centrālais notikums ir izrotātā staba pacelšana,
kam seko dejas, dzeršana
un, nu, tas, uz ko dejas un dzeršana vēlāk aizved.
Bet vispirms Džesika grib, lai izbaudu
visai atšķirīgu zviedru tradīciju.
Man šķita, ka mēs varētu sākt ar zviedru fika, ja esat ar mieru.
- Zviedru fika. - Jā.
Parasti tas ietver, nu, smalkmaizīti un kafiju,
bet īstenībā tas ir brīdis atelpai, lai apsēstos, patērzētu ar draugu.
- Tas man patīk. - Fika ir vislabākais.
Dažas no svētkos piedāvātajām lietām
ir īsta bauda garšas kārpiņām.
- Jums garšo? - Ļoti.
Un tad ir šīs.
Zviedriem garšo marinētas siļķes,
asas, fermentētas zivis,
ko parasti pasniedz zviedru galdā - smorgasbord…
Sveiki. Drīkst pagaršot siļķi?
…un Džesika ļoti grib, lai es to pamēģinu.
Zivij jānoņem āda?
- Jā. - Jā.
Ak vai, tas ir… Nespēju sagaidīt.
Var ēst ar asakām, bet tas nav…
Nē. Asakas negribas.
Ko teiksiet?
Ļoti garšīgi.
- Tiešām? - Jā.
- Nejokojat? - Nē.
Nejokojat?
Un pēc siļķes
Džesikai ir kaut kas, ar ko aizskalot to garšu.
Esam klāt.
Mēs piebiedrojamies Ēvai un Jēranam uz tradicionālo tostu
pirms izrotātā staba pacelšanas.
Tātad mana mjukaka. Domāju, man sasodīti labi sanākusi.
- Tā ir garda. Tiešām. Ļoti laba. - Vai nav laba?
- Man ļoti garšo. - Laba.
Nu, skat, nav tik grūti…
- Nē. Jums ļoti labi padevās. - …uzcept maizi.
- Tā ir? - Jā.
Tā, te būs šnapss,
bet mums ir jādzied, lai mēs drīkstētu iedzert.
- Ceru, ka esat vingrinājies. - Jēran?
- Burvīgi. - Burvīgi.
- Labs šnapss. - Jā, labs.
Nu, ir vasaras saulgrieži. Ir jāiedzer.
Jāsajūt jautrība, jā?
Ja ir vairākus simtus gadu sena tradīcija,
tad tā ir daļa no tā, kas tu esi.
Es esmu zviedriete, un to darīja mani vecāki,
to darīja mani vecvecāki, viņu vecāki,
un to darīja viņu vecvecāki.
Un tas ir priecīgs laiks gadā un kaut kā paņem savā varā.
Ir ironiski godināt sauli, kad esi izmircis līdz kaulam.
Filma Dziedot lietū ir nieks, salīdzinot ar zviedriem.
Zviedrijā pārsvarā izrotāto stabu paceļ augšā vīrieši.
Bet Zviedrijas ziemeļos
mums ir patiešām stipras un neatkarīgas sievietes, kas spēj to pašas.
Kā jūsu mamma.
Jā, mana mamma ir ļoti stipra un neatkarīga sieviete.
Un te tas ir.
Jā!
Uzkāpjam augšā, lai varbūt dabūtu tur vietiņu?
Viņi dejo tam apkārt.
Ak dievs.
Tā ir varžu deja.
Labi.
Tā ir skaņa, ko viņas izdod.
Protams, nekas neraksturo zviedru vasaras saulgriežus labāk
kā dejošana kā vardei.
Pie šīs melodijas maršēja franči,
bet zviedri to pārvērta par ļoti iemīļotu tautasdziesmu.
Man patīk, ka viņi to dara tik līksmi…
- Jā. - …šajos laikapstākļos.
Nezinu, vai esmu kaut ko tādu redzējis.
Tikai Zviedrijā.
Laikapstākļi mums nav svarīgi. Var līt, var spīdēt saule.
Mēs vienalga te svinēsim.
Teikšu godīgi. Man ir superjautri.
- Jā? Tiešām? Zināju. - Jā, diez vai esmu ko tādu darījis,
- kopš biju bērns. - Nē. Nē.
Ja te būtu mans mazdēliņš Džeimss, ziniet, un mana meita, ziniet,
un te būtu mans dēls, mana sieva,
es šodien dejotu ap to stabu.
Kad redzu ko tādu šajos laikapstākļos,
tas vienkārši liek man mīlēt šo tautu.
Tas ir visai smieklīgs priekšstats, ka izrotātais stabs ir fallisks simbols.
Ir grūti to sasaistīt ar ģimenes svētkiem, bet tas ir kas dziļāks.
Tā ir auglība, kas ietiecas augsnē,
zemes auglība liek uzziedēt puķēm,
kuras tiek piesietas pie staba,
sniedz ēdienu, ko jūs ēdat.
Tieši tas ir šo svētku centrā.
Domāju, to Zviedrijā nozīmē ļaušanās plūdumam, -
ir vienkārši jānovērtē tas, kas ir dots.
Jāiztur ziema, jo zini, ka kādu dienu uzlēks saule.
Un es domāju, ka tas ļauj ieskatīties zviedru dvēselē.
Tā ir tik nozīmīga lieta.
Mācīšanās ļauties plūdumam
varētu būt vissvarīgākā lieta, ko paņemšu līdzi no Zviedrijā pavadītā laika.
Es ceru, ka tā man lieti noderēs, kad es turpināšu savu Eiropas odiseju.
Nākamreiz.
Skotija ir manas mātes dzimtene, un viņa te dzīvoja līdz 13 gadu vecumam.
Tas tik ir treniņš.
Jūsu ģimene te būtu nākusi svinēt kopā ar pārējiem.
Šīs ir nekad neizjustas sajūtas.
Te tie ir.
Nu, šī ir gandrīz kā pieskaršanās dzimtas kokam.
Uz veselību!
Mama.
Tulkojusi Laura Hansone