Ceļot - tas nozīmējot dzīvot.
Nu, varbūt, ja lidostā pavadīta diena nav jau jums izsūkusi dzīvību.
Nu, kur vēl citur jums liek ierasties divas stundas agrāk
tikai tāpēc, lai būtu bīstami tuvu, ka būsiet divas stundas par vēlu.
Tomēr es domāju, ka pagājušā gada ceļojumi man nākuši par labu.
Šķiet, tie paplašināja manu horizontu.
Zināmā mērā.
Tāpēc tagad es ķeros pie kā tāda, kas ir jādara katram cienījamam ceļotājam.
Es dodos uz Eiropu.
Labi. Kur tieši mēs atrodamies?
Es ceļošu pa visu kontinentu...
no pašas augšas līdz pašai apakšai.
Es došos prom no iemītajām takām, lai atklātu īstus apslēptus dārgakmeņus...
Nofilmējāt?
...un izmēģinātu daudzsološo piedzīvojumu garu.
Paskatieties uz mani! Neturos.
Viņi ir te. Kas tas ir - priekšgals?
Es izglītošu savas garšas kārpiņas...
Oho, bija tik garšīgi.
Vīnogas gatavas.
...un mēģināšu dzīvot kā vietējais.
Laipni lūdzu manā ciematā.
Vājprāts.
Es izglābu tavu dzīvību. Atceries mani!
Es krauju visas savas bažas somā...
Viņi brauc. Viņi brauc.
Nekad nevar paredzēt ķermeņa reakciju galēju šausmu brīdī.
Diez vai esmu ko tādu darījis, kopš biju bērns.
...un es tūlīt bildīšu trīs vārdus, kurus nekad neesmu teicis.
Gatavi, lidmašīna paceļas.
EIROPA
Zviedrija man iemācīja vairāk par odiem, nekā spēju iedomāties...
taču ceru, ka mana nākamā pietura, apceļojot Eiropu,
varēs man iemācīt pat vēl vairāk par mani pašu.
Skotija ir manas mātes dzimtene jeb manas mātes izcelsmes zeme.
Mana māte bija dzimusi Skotijā un nodzīvoja te līdz 13 gadu vecumam.
Es šeit esmu pirmo reizi.
SKOTIJA
Un cieša saikne ar Skotiju ir ne tikai manai ģimenei.
Kāda ģimene te atgriežas atkal un atkal - Vindzori.
Britu karaliskā ģimene.
No karalienes Viktorijas līdz Elizabetei II un nu Jūdžīnam I.
Liels paldies.
Runā, ka labāk vēlu nekā nekad, un 76 gadu vecumā esmu dzīvs pierādījums,
jo esmu mērojis pusotru tūkstoti kilometru no Zviedrijas
uz Lielbritānijas pašiem ziemeļiem - pie sava dzimtas koka daiļajā Skotijā.
HAILENDSA SKOTIJA
Mans pašizpētes ceļojums sākas vietā, kur nu jau aizgājusī karaliene Elizabete
izvēlējās vadīt savas pēdējās dienas.
Hailendsa - Skotijas kalniene.
Es varu saprast, kāpēc tā viņiem ir patvēruma vieta.
Visai skaisti.
Un plaši.
Hailendsā ir 25 000 kvadrātkilometru satriecošu,
tomēr nedaudz raupju ainavu.
Labi, tieši kur mēs esam?
Ja man Skotijā būs jānakšņo teltī, šī varētu būt pēdējā sērija.
Mana mamma uzauga Glāzgovā.
Ziniet, es domāju, ka tie bija atšķirīgi dzīvesveidi:
manas mammas Skotija
un Vindzoru Skotija.
Es plānoju doties svētceļojumā uz Glāzgovu,
bet te, Hailendsā, es palikšu miteklī, kas izskatās...
un izklausās kā karalim domāta pils.
Laipni lūdzu Skotijā. Mani sauc Linna. Es esmu Kandakreigas nama īpašniece.
Nu, paldies. To es saucu par sagaidīšanu.
Parādīt iekšu?
- Labprāt to redzētu. - Labi.
Jā.
Kandakreiga ir luksusa muiža Skotijas kalnienē no 17. gadsimta,
līdz ar to tā ir apmēram 200 gadus vecāka par Kanādu.
Bet tagad visu īpašumu ar 12 guļamistabām varat noīrēt par nieka grašiem,
ja jums nieka graši sākas ar 12 000 dolāriem par nakti.
O, ļoti jauki.
Šo namu īstenībā projektējis tas pats arhitekts, kurš Balmoralas pili,
kur mitinās karaliskā ģimene.
- Cik tuvu mēs esam Balmoralas pilij? - Jā, pusstundas attālumā.
Tātad burtiski jūsu kaimiņi.
- Tieši tā, jā. - Un viņi te bijuši?
- Ir. - Labi.
Pašreizējais karalis un karaliene bijuši te viesi.
Laikam tad, kad jau pieder pils,
gribas paokšķerēt pa visu citu pilīm.
- Te? - Jā.
Bet te patīk ne tikai karaliskām personām.
Mūsu ēdamistaba.
Nu te skaidrs, ka esam Skotijā.
Gadu laikā te pabijuši daudzi jūsu Holivudas kolēģi.
- Labi. Kas te bijis? - Stīvs Mārtins.
Robins Viljamss.
Šons Konerijs.
- Tiešām? - Tāpēc domāju, ka esat labā kompānijā.
Kungi, atbilde ir vienkārša.
Šons Konerijs, viņš sēdēja vienā no tiem krēsliem.
Tartāns, to esam redzējuši kiltos.
Neesmu nekad to redzējis uz sienām un griestiem, un abažūriem.
Tartāna pilsēta.
Bet tartāna pārmērība nav vienīgā, kas man ir prātā.
Esmu sarunājis tikties ar Maiklu, skotu ekspertu ebreju ciltsrakstos...
- Prieks iepazīties. - Kā klājas? Priecājos.
...kurš uzracis manas mammas Rebekas "Betijas" Kudlacas ģimenes vēsturi.
KUDLACS: DZIMTAS KOKS
Klau, tas ir nedaudz biedējoši.
Nekad negribas atklāt tādu informāciju, kas būs apkaunojoša.
"Tavi vecvecvecāki bija slepkavnieciski zagļi,
diemžēl viņi daudz laupīja un siroja."
"Tiešām?
Tiešām? Labi."
Sāksim ar to, ka mums ir paplašināts dzimtas koks,
un šie ir jūsu vecvecvecāki
Samuels un Nellija.
Šīs fotogrāfijas es nekad neesmu redzējis.
Tātad tie ir Lūisa, jūsu vectēva, vecāki.
Viņi nāca no mazas pilsētiņas, ko sauc Naselska,
kas atrodas kādus 40-50 kilometrus uz ziemeļiem ziemeļrietumiem no Varšavas.
Un ģimene ieradās Glāzgovā 1891. gadā.
- Kā sauca pil... - Naselska.
Naselska.
Vai jūsu māte kādreiz minēja, kāpēc viņi devās uz Glāzgovu
un kāpēc tad nolēma doties uz Kanādu?
Nu, ap gadsimtu miju daudzi cilvēki devās uz Ameriku, vai ne?
Jā.
Bet es īsti nezinu, kāpēc viņi izvēlējās Skotiju. Un jūs?
Tolaik visai reti
kuģi no Eiropas kontinentālās daļas devās līdz pašai Ziemeļamerikai.
Tas bija ļoti dārgi, un tās bija ļoti nabadzīgas ģimenes.
Tāpēc vairums ģimeņu ceļoja divos posmos...
- Skaidrs. Labi. - ...lai samaksātu par ceļojumu.
Un viņi ieradās Glāzgovā, un tas noteikti bija šoks,
jo viņi tur dzīvoja Gorbalsā, kas bija ļoti nabadzīgs rajons.
- Skaidrs. - Lai gan viņi tur palika 30 gadus.
Jā.
Un te ir ģimenes fotogrāfija.
Jūsu māte ir... Domāju, viņa ir viena no jaunākajiem.
- Tā ir viņa? - Domāju, varētu būt.
Jā, tā ir mamma.
Ārprāts.
Vispār es esmu lepns, ziniet, ka man bija radinieki,
kuri vēlējās labāku dzīvi savai ģimenei.
Un, kad padomā, kas viņiem tolaik bija jāpiedzīvo,
ziniet, tā ir visai nopietna lieta.
Ja mana mamma būtu palikusi Skotijā, protams, es, ziniet,
es nezinu, ko jūs tagad intervētu.
Manis noteikti te nebūtu, vai ne, jo viņa iepazinās ar manu tēti Kanādā.
Dīvaini domāt par šiem nejaušajiem, bet izšķirošajiem dzīves mirkļiem.
Un, lai gan es šajā skaistajā zemē nekad nebiju bijis,
tā veidojusi manas mātes bērnību.
Tagad, kad beidzot esmu te, gribu izbaudīt visu.
Tāpēc esmu pieņēmis viena vietējā ielūgumu
darīt to, kas te esot nacionālais laika kavēklis, ko nedrīkst nepamēģināt.
- Robert. - Sveiki. Priecājos.
Pieņemu, ka tas tā nelaupīs drosmi
kā aļņu medības Zviedrijā.
Vai tomēr?
Ko darīsim? Kur dosimies?
Nu, šodien darīsim kaut ko jauku un tradicionālu.
Mēs jūs vedīsim uz Dī upi un Karalisko Dīsaidu makšķerēt lašus.
- Makšķerēt lašus. - Jā.
Labi.
Kāpēc Skotijā ir tik populāra lašu makšķerēšana?
Nu, Jūdžīn, mums ir tiešām burvīgas upes, un tajās ir brīnišķīgi laši.
Ziniet, tās ir ļoti enerģiskas zivis.
Kad tās ir pavisam sīciņas, tās peld lejup pa šīm saldūdens upēm,
tad tās dosies pāri Atlantijas okeānam,
un tās zivis pēc tam atgriezīsies
un peldēs atpakaļ tajā pašā upē, no kuras nākušas.
Tās atgriežas nērst ikrus, tās neatgriežas, lai tiktu noķertas.
Lašu migrācija atpakaļ uz Skotiju
izklausās daudz bīstamāka nekā manējā,
bet šīs augstu vērtētās zivis piesaista makšķerniekus no visas pasaules.
Un noķert lasi nav nemaz tik viegli, kā domājat,
tāpēc Roberts pieaicinājis palīgā ekspertu.
- Džon. - Jūdžīn.
- Prieks iepazīties. - Prieks.
- Sveicu Karaliskajā Dīsaidā. - Paldies. Esmu sajūsmā.
Džons ir gillie, gēlu valodā - makšķernieka pavadonis.
Šķiet, tāds kā kalnienes gids.
Viņš par makšķerēšanu zina visu, izņemot to, cik neprasmīgi makšķerēju es.
Lai gan viņš drīz uzzinās.
Tā. Man jums ir labs ietērps.
Galvenais - neaizvainot gillie.
Labi, puiši, uzlieciet lences.
Es būšu labs māceklis. Es būšu labs skolēns.
Es būšu ļoti entuziastisks. Es negribu sabojāt viņa dienu.
Paskat. Esat piemēroti tērpies, Jūdžīn.
Metienu, ko jums mācīšu, sauc Circle C.
Uz apli.
Un metiena otrā daļa, pati loka izdarīšana,
ir kā dzērienu paplātes pacelšana.
Un tas ir viskijs, mans viskijs. Es negribu, ka jūs izšļakstāt.
Ja Džons domā, ka es to spēšu,
viņš jau ir patukšojis dzērienu bāriņu.
Skaidrs. Gana viegli.
Bet laikam labākais būtu vienkārši mēģināt.
Vēziens uz riņķi.
- Jā, labi. - Paskat. Lieliski.
- Precīzi. - Labi.
Vēlreiz.
Nevainojami.
- Atkal lieliski. - Izcili.
Kā bija?
Tagad tikai jānoķer lasis.
Nu labi.
Šī varētu būt mana jaunā nodarbe, zināt?
Atteikšos no golfa, pievērsīšos lašu makšķerēšanai.
Saprotu, kāpēc cilvēkiem šī varētu šķist visatslābinošākā lieta pasaulē,
jo te ir visai skaisti.
Kā jums tur iet?
Nu, neesmu neko noķēris.
Ko jūs par to visu domājat?
Tas varētu kļūt par manu mīļāko sporta veidu.
Izskatāties ļoti laimīgs.
Esmu dzirdējis, ka te makšķerē arī karaliskā ģimene.
Šī upe plūst cauri viņu īpašumam.
Un es ceru, ka viņiem veicas labāk nekā man,
jo pēc stundas, kas pavadīta ūdenī, man nav neviena pat piekodusies.
Ei, Jūdžīn, bija kāda piekodusies?
Pagaidām nekā, bet domāju, ka dažas reizes bija tuvu.
Gribat mest mieru?
- Lai notiek. Darām to. - Labi.
Laši varbūt no āķa izspruka,
bet izskatās, ka bēdu slīcināšana pieder pie piedzīvojuma.
Gribat mazu malciņu?
Laiks man nomēģināt stipro mantu.
Man negaršo viskijs.
Tas ir spēcīgs dzēriens, bet puiši, ar kuriem makšķerēju,
manuprāt, abi bija burvīgi skoti, saprotat?
It kā bariņš puišu pļāpātu: "Lai izdodas noķert zivi." Saprotat?
Sanāca laba pēcpusdiena.
Un vai var būt labāks jaukas dienas noslēgums par iešanu cita viesa pēdās,
pēc sera Šona Konerija parauga pasūtot vodku ar martini?
Man patīk Skotija, un, nu, ir pagājusi viena diena.
Skotijai piemīt burvība.
Mana mamma un tā ģimenes puse ir vienkārši...
manu domu pašā priekšplānā.
Ziniet, es nedomāju, ka kaut kas tāds... mani šādi saviļņos.
Rīt esmu apņēmies uzzināt vairāk par manas ģimenes vēsturi Skotijā.
Jācer, ka dūdinieki nesāk spēlēt pārāk agri.
Pēc majestātiska naktsmiera
es sāku izbaudīt to, ka esmu karalis pats savā pilī.
Tas ir visai krāšņi, ne?
Bet šodien es atstāju Hailendsu
un dodos uz Glāzgovu uzzināt vairāk par mammas bērnību.
Mana mamma stāstīja tikai ģimenes notikumus.
Par savu dzīvi Gorbalsā viņa nerunāja, tāpēc esmu sajūsmā par to.
Līdz Glāzgovai ir kādi 200 kilometri,
un man pastāstīja, ka man noteikti jāapstājas kādā vietā.
Pie viena no retajiem palikušajiem daiļamatniekiem, kas visu dara ar rokām.
Es pa pusei esmu pelnījis tiesības nēsāt kiltus,
jo puse no manas ģimenes bija skoti.
Viņi vilka kiltus ģimenes svētkos
un, nu, jūs zināt, izklaidējās.
Daudz smējās.
Un, ja viņi to visu spēj bez apakšveļas,
tad man ir pienākums šo ģimenes tradīciju izpētīt - satraukti.
- Sveiki, Jūdžīn. Kā klājas? - Laikam esat Bills.
Tā tiešām ir.
Kiltu svarīgākā lieta ir tartāns,
un ir reģistrēts vairāk nekā 9000 rakstu,
gandrīz puse no tiem simbolizē kādu ģimeni vai klanu.
Es nezinu, vai manai ģimenei ir...
- Jā. - Tartāns.
Es neatceros, ka mana ģimene būtu runājusi par savu konkrēto tartānu.
Labi.
Mēģināsim atrast kaut ko, kas vairāk uzrunās jūs,
būs personiskāks.
Nu, mana darba joma ir komēdija,
tāpēc vai ir komēdijas tartāns?
Nu... Jāzina, cik komisks gribat būt.
Ko teiksiet par šo?
To pazīst kā košera tartānu, un tas ir ebreju tartāns.
Nu, izklausās kā naglai uz galvas, ne?
Labi. Tagad man būs jāveic daži īpaši mērījumi.
- Ko jūs ar to domājat? - Nu, vajag jūsu vidukli,
- dibenu un garumu. - Jā. Labi.
Man vajag gūžas kaula augšējo smaili un uz leju līdz ceļa centram.
Acīmredzot Bills pašuvis vairāk kiltu, nekā esmu apēdis beigeļu.
Lai gan es būtu beidzis tos ēst,
ja būtu zinājis, ka viņš man uzbruks ar mērlenti.
Nu labi.
Paturiet prātā, ka es nupat papusdienoju.
Labi.
Nu tā.
97 centimetri.
Es metrisko sistēmu nepārzinu.
Tās būtu kādas 38 collas.
Tās nav 38. Man nav 38 collas.
Man ir 34. Jā.
Mērlente nemelo, Jūdžīn.
Domāju, pie Billa būšu ļoti drošās rokās.
Nu, šejienes izmēru jums neteikšu.
- Paturēšu pie sevis, jā? - Labi.
Jā.
Es domāju, ka viņa darba detaļas ir ļoti sarežģītas.
Te būs.
- Labi. Lai kas tas būtu. - Milzīgs.
Paldies.
Es reiz piešuvu pie krekla pogu, un es pārguru.
Varu jums piedāvāt mazu mēriņu?
Tiešām nevaru teikt, ka es dzertu skotu viskiju.
- Mī un žē! - Tiešām?
Pietiks.
Nu, iedzeršu par jums, Bill.
- Un par jums, Jūdžīn. - Par jums un jūsu arodu.
Lai jums laba veselība, kungs!
Divas glāzītes 24 stundās, bet aizvien viskiju dzeru nelabprāt.
Tā, ja es neķeršos pie darba, jūs nedabūsiet kiltus.
Bet man ģērbšanās kiltos vienmēr radīs kostīma sajūtu,
ja vien es nevarēšu dziļāk izprast savas skotu saknes.
Tas noteikti liks jums saprast - esmu negribīgs ceļotājs, ja tikai tagad,
simt gadus, kopš mamma pameta šos krastus, es beidzot apciemoju Glāzgovu...
pilsētu, kur viņa bija dzimusi.
Šis ir kaut kas pilnīgi atšķirīgs no Hailendsas.
Nu, šī tiešām izskatās pēc strādnieku šķiras pilsētas.
Un zināmā mērā esmu priecīgs, ka esmu te.
Kad mani vecvecvecāki ieradās no Polijas,
viņi un tūkstošiem citu strādnieku imigrantu
apmetās Gorbalsā, dzīvojamajā rajonā Klaidas upes dienvidu krastā.
Tā ir Gorbalsa.
Esmu klāt.
Dīvaina sajūta.
Un man dzīvē bijis daudz dīvainu sajūtu,
bet šī dīvainā sajūta ir laba.
Ēka, kurā mana mamma dzīvoja līdz 13 gadu vecumam, tika nojaukta,
kad Gorbalsu pārprojektēja.
Bet ģenealoģijas eksperts Maikls piedāvājās man izrādīt
kādu laika kapsulu, kas vēl pastāv.
Tā, šī ir kā sastingusi laikā.
Tā lielā mērā saglabāta tāda, kādi Glāzgovā izskatījās īres nami
20. gadsimta sākumā.
Tāpēc šis ir tuvākais, ko varam parādīt, lai jūs sajustu, kāda bija dzīve.
- Labi? Esat gatavs? - Labi. Apskatīsimies.
Labi, ejam.
Te 60 000 cilvēku bija saspiesti platībā,
kas ir apmēram puse no Koniailendas, tāpēc dzīves apstākļi Gorbalsas īres namos
esot bijuši vieni no sliktākajiem Eiropā.
Un esam klāt.
Tā, šī bija dzīvokļa sirds.
Virtuve.
- Te viss notika. - Oho.
- Dažāda pielietojuma telpa. - Oho.
Pie šī galda gatavoja ēst.
- Pie šī galda ēda. - Labi.
Un jūs varbūt pamanījāt kaut ko stūrī.
- Gulta. - Jā.
To sauc par gultas nišu, jo cilvēki īstenībā te arī gulēja.
Nevarēja atļauties virtuvi, kas netiktu izmantota kā guļamistaba.
Ne tad, ja bija liela ģimene.
Un vēl zem gultas varēja būt vanna,
ko izvilka laukā, lai piepildītu ar ūdeni - bērniem.
Ak vai.
Jūsu mamma ar brāļiem un māsām droši vien tika vannoti reizi nedēļā.
Ja paveicās, vannā no bērniem tika pirmais.
Ja nepaveicās, tad vannojās kā pēdējais bērns tajā pašā ūdenī.
Oho.
Šie ir 1921. gada tautskaites dati.
Jūsu vecvecvecāki bija miruši,
bet mums ir jūsu vecvecāki Lūijs un Flora,
astoņi bērni un apakšīrnieks tādā pašā istabu skaitā,
bet ne tik jaukā dzīvoklī kā šis.
- Ne tik jaukā. - Jā.
Sākumā, kad jūsu ģimene ieradās, tualetes bija koplietošanas.
Tātad tualete bija kopīga ar vēl 25 vai 30 citiem cilvēkiem.
- Laukā? - Laukā.
Iespējams, ar durvīm. Iespējams, bez.
Nedomāju, ka tas kādreiz tika sarunā minēts.
Jā.
Es gribētu - kaut es būtu uzzinājis,
kā 11 cilvēki īstenībā, ziniet, satika.
Viņa par tādām detaļām nekad nerunāja.
Tā, te ir guļamistaba.
Matracis īstenībā ir no zirgu sariem,
un virsmatracis ir no salmiem.
Neesmu drošs, cik gulta bija ērta,
bet tā droši vien bija visai silta.
Viņa bija ļoti jautra, un viņai bija jauki smiekli.
Un viņa vienkārši izbaudīja...
būtībā izbaudīja dzīvi un vienmēr skatījās uz pozitīvo.
Vienpadsmit cilvēku divās guļamistabās, zināt?
- Taču viņa nekad nesūdzējās. - Jā.
Lai gan šī varētu būt līdzīgākā tai mājai, kurā mana mamma uzauga,
Maikls grib mani aizvest uz kādu vietu, kur es tiešām varu iet viņas pēdās.
- Kad pēdējoreiz bijāt sinagogā? - Pagājis kāds laiciņš.
- Jā? - Jā.
Gārnethilas sinagoga.
Īsti nezinu, kāda tā ir, salīdzinot ar Kanādas sinagogām.
Diez vai esmu bijis tik senā sinagogā.
Jā. Šī sinagoga celta 1879. gadā.
Tā bija pirmā speciāli būvētā sinagoga Skotijā,
un Gorbalsa ir divu kilometru attālumā.
Nu, es domāju, ir iespējams, ka manas mammas ģimene
kaut kad ir šeit bijusi
- kādā īpašā notikumā. - Jā.
Viņi noteikti te būtu bijuši kāzās,
barmicvā vai līdzīgos svētkos.
Oho.
Viņai būtu bijuši, ziniet, septiņi, astoņi, deviņi, desmit gadi.
Ir grūti par viņu domāt kā par mazu bērnu, bet...
Īstenībā, atrodoties te simt gadus vēlāk, es jūtu nedaudz tādu kā, ziniet, vilkmi.
- Vai bieži domājat par viņu? - Katru dienu. Jā.
Par savu mammu un savu tēti.
Vienmēr ir kāds laiks dienā, kad viņi it kā, ziniet...
ienāk prātā.
Man šķiet, ka esmu parādā manai mammai to, ka redzēju, kur tas viss sākās.
Es nekad neesmu jutis pieķeršanos vietai, no kuras ir nākusi ģimene.
Es pieķeršanos jutu tikai caur stāstiem.
Tāpēc es esmu priecīgs, ka atbraucu.
Priecīgs, ka esmu te.
Un priecīgs, ka kaut kādā ziņā atjaunoju saikni.
Pamostoties savā Skotijas ceļojuma pēdējā dienā,
es zinu, ka tas, ko uzzināju par mammas bērnību Glāzgovā,
paliks ilgi manā atmiņā.
Bet, lai noslēgtu stāstu par savu ģimeni, man vēl jāpiestāj vienā vietā.
Esmu atradis pēdējo atdusas vietu
diviem no drosmīgākajiem cilvēkiem, kurus man nebija iespējas iepazīt.
Maniem vecvecvecākiem - Samuelam un Nellijai.
"Mūsu dārgās mātes Nellijas Kudlacas mīļai piemiņai.
Mirusi 1921. gada janvārī."
Un mans vecvecvectēvs.
Ko teiksiet par to?
Ciltstēvs, vai ne?
Nu, šī ir gandrīz kā pieskaršanās dzimtas kokam.
Piekļūšana koka saknēm.
Viņi meklēja labāku dzīvi.
Ar to, kas viņiem bija, viņi paveica daudz.
Skotijā pavadītais laiks mani pievedis tuvāk manam klanam...
un esmu pārsteigts, cik ļoti es jūtos kā mājās.
Man tā atgādina Ontārio ziemeļus.
Nu mums ir... pilns varavīksnes loks, kas sākas man aiz muguras.
Jā. Skaisti, vai ne?
Kad es tagad domāju par Skotiju, nu,
manā prātā ieskanas visa toņkārta:
no Kandakreigas... majestātiskākās vietas, kur var palikt...
līdz Gorbalsai, zināt?
Un saiknei, par ko es priecājos, ka to izveidoju...
atbraukdams šurp.
Pirms es dodos svinēt savu jaunatrasto mantojumu,
šovakar es esmu ielūgts uz kārtīgu senlaicīgu skotu lustēšanos.
Bet, ja es gribu pacelt glāzīti kā īsts skots,
man vispirms jāattīsta spēja izbaudīt kādu ģimenes iemīļotu dzērienu.
Mans vectēvs būtu...
dzēra mazu mēriņu viskija reizi nedēļā - katru piektdienu.
Es nekad neesmu bijis viskijdzērējs, bet vienmēr esmu tos apbrīnojis, zināt?
Tajā ir kaut kas ļoti foršs, kad uzlej skotu viskiju uz ledus,
bet es nekad neesmu varējis to norīt.
Tāpēc par godu savam vectēvam un lai izskatītos nedaudz foršāks,
es dodos uz kādu vietējo viskija darītavu satikt viskija ekspertu Gēriju.
Priecājos iepazīties.
- Sveicu Loch Lomond darītavā. - Nu, paldies, ka uzņemat.
Tātad te tas viss notiek, jā?
Jā, patiesi. Viskija maģija.
Ak dievs, jums te ir dažas mucas.
Kopā visās novietnēs mums ir gandrīz pusmiljons mucu.
Labi.
Skotu viskiju var darināt tikai Skotijā,
bet vairums mucu īstenībā te nāk no Savienotajām Valstīm
un agrāk tika izmantotas burbonam.
Kas mucās ir tik svarīgs,
kad tiek darīts viskijs?
Tās piedod vairāk garšu, un vēl arī tās piešķir krāsu.
Tātad alkohols, kas tiek destilēts, īstenībā ir dzidrs,
bet mucā tas iegūst to brīnišķīgo zeltaino, dzintaraino karameles krāsu.
Tā nāk arī no mucas.
Laipni lūdzu noliktavā.
Te mēs varam uzglabāt līdz 8000 mucām.
Pirms mēs pagaršosim skotu viskiju,
esmu arī atnesis nupat destilēta alkohola paraugu.
Tātad šāds alkohols nāk laukā no destilatora.
Tas ir dzidrs šķidrums, un visa krāsa nāk no mucām.
Nedaudz paskaliniet glāzē.
Pielieciet pie deguna.
- Smaržo... - Atvainojos.
Man bija jāpiemin, tas ir 63 % alkohols, tāpēc...
- Gribēju teikt. Jā. - Jā.
Jo tas attīrīja manus sinusus līdz... Ziniet, tas bija...
Es neteiktu, ka to paostīt bija veselīgi.
Jūs sajutīsiet visus 63,5 procentus.
Oho.
Tad nu...
pēc brīža jums pievērsīšos, Gērij.
Mama.
Tas noēda dažus ādas slāņus barības vadā.
Tas bija skarbi.
Tā, tad pārejam pie viskija?
Bet acīmredzot notiek kāds alķīmisks process,
kad to reaktīvo dzinēju degvielu atstāj nogatavināties vecā mucā.
Tas ir 18 gadus vecs.
Tas visu laiku turēts burbona mucā.
Tā, jūs uzreiz varat redzēt, ka ir krāsas atšķirība,
- un tā nāk no koka. - Jā.
Cerams, jums būtu jāsajūt
- vairāk tā augļainums. - Smaržo labāk.
Jā. Tas kļuvis maigāks.
Skaidrs.
Nu, pamēģiniet!
Par to, kas zem kiltiem, kā saka.
Tas ir brīnišķīgs.
- Tas īstenībā ir ļoti garšīgs dzēriens. - Jā. Super.
Tam ir gandrīz ābolu kompota raksturlielumi.
Man ir sajūta, ka esmu gandrīz piedzēries.
Tas bija labāk, nekā man šķita.
Īstenībā es biju pārsteigts.
Sajūtat kādas garšas?
Ne-e.
Atgriežos savā pilī,
laiks svinībām, pirms turpinu savu ceļojumu.
Un es beidzot esmu gatavs ar lepnumu uzvilkt savus košera kiltus.
- Oho. - Tā, tā, tā.
Tā, tā, tā.
Jūtaties ērti?
Jā, es jūtos ļoti ērti.
Mans pašam savs tartāns. A?
Šovakar ēdienkartē ir labākais, ko Skotija var piedāvāt.
Labs viskijs...
- Prozit. - Aiziet!
Prozit.
...ko es tagad varu pa īsto novērtēt.
Jēra spēķes, Skotijas nacionālais ēdiens.
Visai gardi.
Lai tas man būtu pieņemams, vajadzēs nedaudz vairāk laika.
Un neliels Skotijas augstienes dancis.
Nu, es augu, īsti nejuzdamies kā skots,
bet kaut kā tas manī pāris dienu laikā ir iesūcies,
šī saikne ar manas mammas ģimeni.
Un tas mani labā ziņā pārsteidza.
Manai mammai un viņas ģimenei bija zināma veida izturēšanās.
Viņi bija jautrību mīloši cilvēki.
Visi šeit sastaptie cilvēki šķiet atspoguļojam šo dedzīgo laipnību.
Es cerēju savā Eiropas ceļojumā uz kaut kādiem piedzīvojumiem,
bet to gan es negaidīju - jaunu skatījumu uz savu dzīvi.
Es ierados Skotijā un jutos kā svešinieks,
bet es dodos prom, zinot, ka šī valsts daļēji veido to, kas es esmu.
Un es domāju, ka mana mamma lepotos.
Lieliski, Jūdžīn.
Labi.
Tas tik ir treniņš.
Par laimi, man ir gaisa kondicionēšana.
Nākamreiz...
Mans Eiropas ceļojums mani vedīs uz visapmeklētāko valsti pasaulē.
Saskūpstāmies kā franči. Esat Francijā.
Ar pilnu jaudu uz priekšu, kapteini!
Var zināt, ka esi Francijā, ja mašīna domāta
diviem fermeriem un kartupeļu maisam.
Jūtos kā viens no Backstreet Boys.
Tā nešķiet laba doma.
Nedomāju, ka es viņām patīku.
Es cenšos, lai man joie de vivre ir ik dienu.
Labi.
- Re? - Redzu.
Pa kreisi.
Viņš kavē. Es parasti vīriešus negaidu.
Tulkojusi Laura Hansone