Hovorí sa, že cestovať znamená žiť.
Možno áno, pokiaľ z vás deň strávený na letisku nevycucia všetok život.
Kam inam máte prísť o dve hodiny skôr,
len aby ste sa až nebezpečne priblížili k dvojhodinovému meškaniu?
Aj napriek tomu si myslím, že mi minuloročné cestovanie prospelo.
Zdá sa, že mi rozšírilo obzory.
Do istej miery.
A tak sa vydám na miesto, ktoré zjavne musí zdolať
každý uznávaný cestovateľ.
Pokorím Európu.
Tak dobre. Kde presne sme?
Prejdem celý kontinent.
Od samotného vrchu až po úplný spodok.
Vydám sa mimo vychodených chodníčkov, odhalím skryté skvosty...
Natáčaš to?
...a prijmem v sebe začínajúceho dobrodružného ducha.
Pozrite. Nedržím sa.
Sú priamo tu. Čo to je? Úklon?
Vycibrím svoje chuťové poháriky...
Páni, výborné.
Hrozno je pripravené.
...a pokúsim sa žiť ako miestni.
Vitajte u mňa v dedine.
Šialenstvo.
Zachránil som ťa. Nezabudni na mňa.
Všetky svoje obavy zavriem do kufra...
Už idú.
Nikdy neviete, čo urobí telo v úplnom strachu.
Nič podobné som od detstva nerobil.
...a vyrieknem tri slová, ktoré som nikdy nepovedal.
Pripravený na vzlet.
EUGENE LEVY: NEOCHOTNÝ CESTOVATEĽ
EURÓPA
Ak ma Švédsko naučilo o komároch viac, než som čakal, že budem kedy vedieť...
dúfam, že ma moja ďalšia zastávka v Európe
naučí ešte viac o mne.
Škótsko je moja materská krajina. Alebo mám povedať krajina mojej matky?
Moja mama sa narodila v Škótsku a žila tu do svojich 13 rokov.
Toto je moja úplne prvá návšteva.
ŠKÓTSKO
Blízke väzby so Škótskom však nemá len moja rodina.
Opakovane ho totižto navštevujú aj Windsorovci.
Britská kráľovská rodina.
Od kráľovnej Viktórie po kráľovnú Alžbetu II. A teraz je tu Eugene I.
Ďakujem veľmi pekne.
Hovorí sa, že lepšie neskoro ako nikdy. A v 76 rokoch som toho živým dôkazom,
keďže som precestoval vyše 1 600 kilometrov zo Švédska
až na ďaleký sever Veľkej Británie, aby som sa dotkol svojho rodokmeňa v Škótsku.
ŠKÓTSKA VYSOČINA
Moja cesta sebaobjavovania sa začína na mieste, kde sa zosnulá kráľovná Alžbeta
rozhodla stráviť svoje posledné dni.
V Škótskej vysočine.
Už chápem, prečo sa sem utiekajú.
Nádhera.
A rozsiahla.
Škótska vysočina predstavuje 25-tisíc kilometrov štvorcových prekrásnej,
aj keď trochu drsnej krajiny.
Tak dobre, kde presne sme?
Ak ma ubytujete v stane v Škótsku, toto bude možno posledná epizóda.
Moja mama vyrástla v Glasgowe.
Myslím, že medzi životným štýlom
Škótska mojej mamy
a Škótska Windsorovcov bol asi malý rozdiel.
Plánujem púť do Glasgowa,
no v tunajšej Vysočine budem bývať v štvrti, ktorá vyzerá...
a aj znie ako pre kráľa.
Vitajte v Škótsku. Som Lynne. Vlastním Candacraig House.
Ďakujem vám. Tak toto je poriadne privítanie.
Prevediem vás?
- Budem rád. - Dobre.
Áno.
Candacraig je luxusné sídlo v Škótskej vysočine,
ktoré sa datuje až do 17. storočia,
takže je asi o 200 rokov staršie než Kanada.
Celé toto sídlo aj s 12 spálňami dnes však môže byť vaše už za babku,
ak pre vás babka začína na 12-tisíc dolároch za noc.
Veľmi pekné.
Tento dom navrhol rovnaký architekt ako zámok Balmoral,
kde sídli kráľovská rodina.
- Ako sme od neho ďaleko? - Asi tak polhodinu.
Páni, takže ste v podstate susedia.
- Pravdaže. - A boli tu?
- Áno. - Dobre.
Súčasný kráľ a kráľovná boli našimi hosťami.
Zdá sa, že keď už vlastníte jeden zámok,
musíte tak trochu snoriť v zámkoch všetkých ostatných.
- Sem? - Áno.
No páči sa tu aj iným, nielen kráľovskej rodine.
Naša jedáleň.
Vete, že ste v Škótsku.
Počas rokov nás navštívilo veľa vašich hollywoodskych kolegov.
- Dobre. Kto tu bol? - Steve Martin.
Robin Williams.
Sean Connery.
- Naozaj? - Takže tu máte dobrú spoločnosť.
Odpoveď je jednoduchá.
Sean Connery sedel na jednej z týchto stoličiek.
Tartan sme videli na kiltoch.
Nikdy som ho nevidel na stenách, strope a ani na tienidlách.
Mestečko tartanu.
Ale prebytok tartanu nie je jediná vec, na ktorú myslím.
Dohodol som si stretnutie s Michaelom, škótskym odborníkom na židovský pôvod...
- Teší ma. - Ako sa máte? Aj mňa teší.
...ktorý sa zaoberá rodinnou históriou mojej mamy, Rebeccy „Betty“ Kudlatzovej.
KUDLATZOVCI: RODOKMEŇ
Je to trochu desivé.
Nechcete odhaliť nejakú trápnu informáciu.
„Tvoji prarodičia boli vraždiaci zlodeji,
ktorí nanešťastie veľa plienili a rabovali.“
„Naozaj?
Naozaj? Dobre.“
Tak po prvé, máme tu rozšírený rodokmeň
a toto sú vaši prarodičia
Samuel a Nellie.
Tieto fotky som ešte nikdy nevidel.
Toto sú rodičia Louisa, vášho starkého.
Pochádzali z malého mestečka Nasielsk,
čo je tak 40-50 kilometrov na sever, severozápad od Varšavy.
A v roku 1891 sa presťahovali do Glasgowa.
- Ako sa volalo... - Nasielsk.
Nasielsk.
Povedala vám mama niekedy, prečo sa rozhodli odísť do Glasgowa
a potom do Kanady?
No, ľudia na prelome storočí prichádzali do Ameriky, nie?
Áno.
Ale neviem, prečo si vybrali Škótsko. Vy áno?
V tom čase bolo nezvyčajné,
aby sa lode plavili z pevninskej Európy až do Severnej Ameriky.
Bolo to veľmi drahé a toto boli chudobné rodiny.
Preto si väčšinou rozdelili cestu na polovicu...
- Áno. Dobre. - ...aby zaplatili za cestu.
A príchod do Glasgowa musel sprevádzať šok,
pretože sa usadili v Gorbalse, čo je veľmi chudobná oblasť.
- Áno. - A aj tak tam ostali 30 rokov.
Áno.
Tu je fotografia rodiny.
Vaša matka je asi jedna z najmladších.
- Je to ona? - Myslím, že áno.
Áno, je.
Teda.
Som hrdý na to, že som mal príbuzných,
ktorí chceli pre svoju rodinu lepší život.
A keď pomyslím na to, čím si vtedy museli prejsť,
viete, je to veľká vec.
Ak by mama ostala žiť v Škótsku, viete,
neviem, s kým by ste teraz robili rozhovor.
Určite by som tu nebol, lebo s mojím otcom sa stretla v Kanade.
Je zvláštne uvažovať o takýchto náhodných životných chvíľach.
A hoci som v tejto nádhernej krajine nikdy nebol,
určite sformovala detstvo mojej matky.
A keď som konečne tu, chcem si to všetko užiť.
Preto som prijal pozvanie miestneho
na národnú zábavnú aktivitu, ktorú si vraj nemám nechať ujsť.
- Robert. - Zdravím. Rád vás vidím.
Asi ma to nebude znervózňovať tak,
ako vyvolávanie losov vo Švédsku.
Či áno?
Čo budeme robiť? Kam ideme?
Dnes budeme robiť niečo tradičné.
Pôjdeme k rieke Dee v Royal Deeside
a budeme loviť lososov.
- Loviť lososov. - Áno.
Dobre.
Prečo je lov lososov v Škótsku taký populárny?
Eugene, máme krásne rieky plné lososov.
Sú to energické ryby.
Ako malé rybičky plávajú v týchto sladkovodných riekach,
potom preplávajú Atlantický oceán
a potom sa otočia a vrátia sa do tej istej rieky, odkiaľ vyplávali.
Vracajú sa rozmnožiť sa, nie nechať sa uloviť.
Migrácia lososov späť do Škótska
znie hazardnejšie než moja vlastná,
ale tieto cenené ryby priťahujú rybárov z celého sveta.
Uloviť jednu však nie je také ľahké, ako si myslíte,
preto Robert povolal skutočného odborníka.
- John. - Eugene.
- Teší ma. - Aj mňa.
- Vitajte v Royal Deeside. - Vďaka.
Teším sa, že som tu.
John je gillie, čo je galský výraz pre sprievodcu na rybolove.
Myslím, že je akýsi sprievodca Vysočinou.
O rybolove vie všetko, okrem toho, že mi vôbec nejde.
Ale to čoskoro zistí.
Dobre. Mám tu pre vás pekné oblečenie.
Ide hlavne o to, aby ste ho neurazili.
Chlapi, natiahnite si traky.
Budem dobrý študent. Budem ten dobrý žiak.
Budem nadšený. Nechcem mu pokaziť deň.
Pozrime sa na vás, Eugene.
Naučím vás trik C-čkového kruhu.
Okolo.
A druhá časť triku spočíva
vo zdvihnutí podnosov s nápojmi.
Je tam whisky, moja whisky. A nechcem, aby ste ju rozliali.
Ak si John myslí, že to zvládnem,
musel už vyprázdniť celý bar.
Dobre. Ľahké ako facka.
Najlepšie, čo môžem spraviť, je vyskúšať si to.
Dozadu.
- Áno, to je ono. - Výborne.
- Dokonalé. - Skvelé.
Ešte raz.
Výborne.
- Zas výborne. - Super.
Aké to bolo?
Už nám stačí iba chytiť lososa.
Tak dobre.
Môže to byť môj nový koníček.
Prestanem s golfom a začnem s lovením lososov.
Chápem, prečo to niektorí považujú za najpokojnejšiu aktivitu na svete.
Je to tu totižto skutočne nádherné.
Ako sa vám tam darí?
Nič som nechytil.
Aký z toho máte pocit?
Zdá sa mi, že sa to šplhá na môj šport číslo jeden.
Vyzeráte veľmi šťastne.
Vraj tu tradične rybárči aj kráľovská rodina.
Táto rieka priamo preteká ich pozemkom.
Snáď majú viac šťastia než ja,
pretože po hodine vo vode som necítil ani hryznutie.
Hej, Eugene, nejaký úlovok?
Zatiaľ nie, ale myslím, že párkrát som nejakého skoro mal.
Chcete to zabaliť?
- Tak dobre. - Dobre.
Lososy sa možno nechytili,
no zdá sa, že utopenie zármutku je súčasťou tejto skúsenosti.
Dáte si trochu?
Nastal čas odpiť si z tvrdého.
Nemám rád whisky.
Je to tvrdý alkohol, ale chlapi, s ktorými som rybárčil,
sú veľmi príjemní Škóti.
Takí by vám povedali: „Peknú rybačku.“ Chápete?
Bolo to skvelé poobedie.
A ako lepšie zakončiť skvelý deň, než sa naladiť na predošlého hosťa,
pána Seana Conneryho, a objednať si kokteil vodka martini?
Škótsko sa mi celkom páči a to prešiel len prvý deň.
Má svoje čaro.
Moja mama a jej strana rodiny sú skrátka...
prvé, na čo myslím.
Viete, nečakal som, že by ma to až takto dostalo.
Zajtra odhodlane odhalím viac o svojej rodinnej histórii.
Dúfajme, že tie gajdy nezačnú hrať príliš skoro.
Po výbornom spánku
si začínam užívať, že som kráľom vo vlastnom zámku.
Je to veľkolepé, však?
Dnes však opustím Vysočinu
a vydám sa do Glasgowa, aby som sa dozvedel o detstve mojej mamy.
Mama nám rozprávala iba rodinné príbehy.
Nehovorila veľa o svojom živote v Gorbals, preto sa teším.
Do Glasgowa je to viac ako 160 kilometrov
a dozvedel som sa o zastávke, ktorú si nemôžem nechať ujsť.
Jeden z mála zostávajúcich remeselníkov, ktorý všetko robí ručne.
Som na polceste k tomu, aby som získal právo nosiť kilt,
keďže polovica rodiny je zo Škótska.
Na rodinné podujatia si obliekli kilt
a, viete, dobre sa zabávali.
Veľa sme sa nasmiali.
A ak to dokážu bez spodnej bielizne,
potom je mojou povinnosťou preskúmať túto rodinnú tradíciu. I keď som nervózny.
- Ako sa máte? - Vy budete Bill.
To som ja.
Základom kiltu je tartan
a existuje asi 9-tisíc zaznamenaných vzorov,
z ktorých takmer polovica symbolizuje rôzne rodiny alebo rody.
Neviem, či moja rodina má...
- Áno. - Tartan.
Nepamätám si, či moja rodina hovorila o konkrétnom tartane.
Dobre.
Skúsime nájsť niečo, čo sa bude spájať konkrétne s vami,
aby bol osobnejší.
No, živím sa komédiou,
tak existuje tartan pre komikov?
Podľa toho, či chcete byť komický.
A čo tento?
Je známy ako kóšer tartan a je to židovský tartan.
Tak to by sa úplne hodilo, no nie?
Dobre. Teraz potrebujem vaše špeciálne miery.
- Čo tým myslíte? - Váš pás,
pozadie a dĺžku.
Áno. Dobre.
Potrebujem dĺžku od bedrovej kosti po stred vášho kolena.
Zdá sa, že Bill ušil viac kiltov, než som ja zjedol báglov.
Keby som však vedel, čo na mňa čaká pri bratí mier, prestal by som ich jesť.
Tak dobre.
Myslite na to, že som práve obedoval.
Dobre.
Ideme na to.
Deväťdesiatsedem centimetrov.
Nepoznám metrický systém.
Je to asi 38 palcov.
Toľko nie. Nemám číslo 38.
Mám 34. Áno.
Meter neklame, Eugene.
Myslím, že s Billom sa nemusím báť.
Túto mieru vám nepoviem.
- Nechám si to pre seba. - Dobre.
Áno.
Jeho práca si vyžaduje zložité detaily.
To je ono.
- Dobre. Nech to je koľkokoľvek. - Veľa.
Ďakujem.
Raz som si prišil gombík na košeľu a bolo to vyčerpávajúce.
Dáte si malý prípitok?
Nemôžem povedať, že zvyknem piť škótsku.
- Páni. - Naozaj?
Výborne.
Tak na vás, Bill.
- A na vás, Eugene. - Na vás a vaše umenie.
Na vaše zdravie, pane.
Dva drinky za 24 hodín a stále váham s pitím whisky.
Ak sa nepoberiem, nebudete mať kilt.
Ale ja sa pri oblečení kiltu budem vždy cítiť ako v kostýme,
pokiaľ nebudem schopný lepšie pochopiť svoje škótske korene.
Ak vám niečo napovie, že som naozaj neochotný cestovateľ, bude to to,
že navštívim Glasgow až sto rokov potom, ako tieto pobrežia opustila moja mama.
Mesto, kde sa narodila.
Väčší opak Vysočiny asi nenájdeme.
Myslím, že to naozaj vyzerá ako robotnícke mesto.
A som rád, že som tu.
Moji prarodičia a tisíce prisťahovaleckých pracovníkov
sa po odchode z Poľska
usadili v Gorbals, obytnej štvrti na južnom brehu rieky Clyde.
Toto je Gorbals.
Toto je ono.
Zvláštny pocit.
A tých som v živote zažil dosť,
ale toto je príjemne zvláštny pocit.
Bytovka, v ktorej moja mama žila do 13 rokov, bola zbúraná
pri prestavbe Gorbals.
Ale odborník na genealógiu, Michael, mi ponúkol, že ma prevedie
časovou schránkou, ktorá stále existuje.
Toto miesto zastalo v čase.
Takto by vyzeral zachovalý pôvodný dom v Glasgowe
zo začiatku 20. storočia.
Toto má najbližšie ku skutočnej atmosfére vtedajšieho života.
- Dobre? Ste pripravený? - Áno, poďme.
Dobre, poďme.
Na ploche o polovicu väčšej ako Coney Island žilo
60-tisíc ľudí a životné podmienky v činžiakoch Gorbals
vraj patrili medzi najhoršie v Európe.
A sme tu.
Toto bolo srdce bytu.
Kuchyňa.
- Tu sa všetko odohrávalo. - Páni.
- Viacúčelová izba. - Fíha.
Na tomto stole varili.
- Jedávali na ňom. - Dobre.
A možno ste si všimli niečo v rohu.
- Posteľ. - Áno.
Nazývalo sa to lôžkový výklenok, pretože tu ľudia aj spali.
Nemohli si dovoliť, aby sa v kuchyni nespalo.
Nie s veľkou rodinou.
A pod posteľou bývala aj vaňa,
ktorú vyťahovali a napustili vodou pre deti.
No teda.
Vaša mama a jej súrodenci sa pravdepodobne kúpali raz za týždeň.
Ak ste mali šťastie, kúpali ste sa prvý.
Ak nie, kúpali ste sa v tej istej vode po všetkých deťoch.
Páni.
Toto je sčítanie ľudu z roku 1921.
Vaši prarodičia už nežili,
ale sú tu vaši starí rodičia Louie a Flora,
osem detí a stravník v rovnakom počte izieb,
ale nie takýchto pekných.
- Nie takýchto pekných. - Áno.
V období, keď prišla vaša rodina, používali sa zdieľané toalety.
Takže sa delili o toaletu s 25 až 30 inými ľuďmi.
- Vonku? - Vonku.
Možno s dverami. Možno bez.
Na to asi nikdy neprišla reč.
Áno.
Kiežby som sa jej spýtal,
ako 11 ľudí dokázalo vyžiť.
Nikdy nehovorila o takýchto detailoch.
A tu je spálňa.
Matrac bol vyrobený z konských vlasov
a posteľoviny zo slamy.
Nie som si istý, či posteľ bola pohodlná,
ale bola celkom teplá.
Bola s ňou veľká zábava a mala skvelý humor.
A užívala si...
v podstate si užívala život a vždy sa pozerala na veci z tej lepšej stránky.
Jedenásť ľudí v dvojizbovom byte, chápete?
- A nikdy sa nesťažovala. - Áno.
Hoci toto miesto má možno najbližšie
k tomu, ako moja mama vyrastala,
Michael ma chce vziať niekam, kde môžem skutočne kráčať v jej šľapajach.
Kedy ste boli v synagóge?
Už dávno nie.
- Nie? - Nie.
Garnethillská synagóga.
Neviem to porovnať so synagógami v Kanade.
V takejto starej synagóge som ešte nebol.
Áno. Túto postavili v roku 1879.
Bola to prvá účelová synagóga v Škótsku
a Gorbals je odtiaľto asi len dva kilometre.
Takže je možné, že mamina rodina
tu bola v určitej dobe na špeciálne
- príležitosti? - Áno.
Určite ju navštívili počas svadby,
barmicvy či niečoho takého.
Páni.
Mohla mať, viete, tak sedem, osem, deväť, desať rokov.
Je ťažké predstaviť si ju ako dieťa, ale...
Som tu po sto rokoch a mám pocit, že som tak trochu hulvát.
Myslíte na ňu často?
Každý deň. Áno.
Na mamu a otca.
Každý deň nastane chvíľa, keď mi, viete...
prídu na rozum.
Mám pocit, že mame dlhujem, aby som videl, kde sa to všetko začalo.
Nikdy som necítil prepojenie s miestom, odkiaľ pochádza moja rodina.
Počúval som len príbehy.
Preto som rád, že som sem prišiel.
A že som tu.
A som rád, že sa s nimi opäť spájam.
Prebúdzam sa do posledného dňa v Škótsku
a viem, že na to, čo som sa dozvedel o maminom detstve v Glasgowe,
budem ešte dlho spomínať.
Ale ak sa chcem o príbehu svojej rodiny dozvedieť všetko, chýba posledná zastávka.
Objavil som miesto odpočinku
dvoch najodvážnejších ľudí, ktorých už nebudem poznať.
Mojich prastarých rodičov, Samuela a Nellie.
„Venované spomienke na našu drahú matku Nellie Kudlatzovú.
Dátum úmrtia: január 1921.“
A môj prastarý otec.
Čo poviete?
Patriarcha, však?
Nemôžem byť bližšie k dotknutiu sa vlastného rodokmeňa.
Dotknutiu sa koreňov toho stromu.
Chceli lepší život.
S tým, čo mali, dokázali veľa.
Vďaka času v Škótsku som sa dostal bližšie k svojmu rodu...
a prekvapuje ma, ako sa tu cítim doma.
Pripomína mi to severné Ontário.
Teraz sa predo mnou odohráva úplne celá dúha.
Áno. Pekné, však?
Keď teraz pomyslím na Škótsko,
myseľ mi zabehne k tej rôznorodosti.
Od Candacraigu, toho najimpozantnejšieho miesta pre život...
do Gorbals, chápete?
A na to spojenie, ktoré sa mi podarilo cítiť vďaka tomu...
že som sem prišiel.
Než sa vydám osláviť svoje novoobjavené dedičstvo,
zúčastním sa starej dobrej škótskej oslavy, na ktorú ma pozvali.
Ak chcem pozdvihnúť pohárik ako pravý Škót,
najprv si budem musieť zvyknúť na obľúbenú chuť rodinného drinku.
Môj starý otec...
si raz za týždeň, vždy v piatok, dal za pohárik whisky.
Nikdy som nepil škótsku, ale vždy som obdivoval tých, ktorí áno.
Je cool, keď pijete škótsku s ľadom,
ale ja som nikdy nedokázal dopiť celý pohárik.
Aby som si uctil starého otca a vyzeral trochu viac cool,
stretnem sa v miestnej pálenici s Garym, odborníkom na whisky.
Teší ma.
- Vitajte v liehovare Loch Lomond. - Vďaka za pozvanie.
Takže, tu to všetko vzniká, áno?
Presne tak. Kúzlo whisky.
Božemôj, máte tu plno sudov.
Vo všetkých prevádzkach ich máme takmer pol milióna.
Dobre.
Škótska whisky sa môže vyrábať len v Škótsku,
no polovica týchto sudov v skutočnosti pochádza z USA,
kde sa využívali na uskladnenie bourbonu.
Čo je na sudoch také dôležité,
že to vplýva na samotnú produkciu?
Dodávajú škótskej chuť a trochu aj farbu.
Liehovina, ktorú vydestilujeme, je vlastne číra,
ale v sude
získa tú nádhernú zlatistú, karamelovú až jantárovo žltú farbu.
Aj tú získa vďaka sudu.
Vitajte v sklade.
Uskladníme tu až 8-tisíc sudov.
Než ochutnáme pravú škótsku,
priniesol som aj ochutnávku čerstvého destilátu.
Túto liehovinu vydestilujeme.
Je to priezračná tekutina, ktorá získa farbu v sude.
Môžete ňou trochu potočiť.
A priložte k nosu.
- Vonia to... - Prepáčte.
Mal som spomenúť, že to je 63-percentný alkohol...
- To som chcel povedať. - Áno.
Lebo mi práve vyčistilo dutiny, takže to bolo, nepovedal by som, že to bolo zdravé.
Takže ste vypili všetkých 63 percent.
Páni.
Tak...
O chvíľu môžeme pokračovať.
Mama.
Prišiel som o niekoľko vrstiev kože z pažeráka.
To bola sila.
Čo tak sa presunúť k whisky?
Ale akonáhle nechajú toto tryskové palivo
dozrieť v starých sudoch, zrejme dochádza k nejakej alchýmii.
Toto je 18-ročná.
Celý čas bola v sude po bourbone.
Hneď môžete vidieť, že má odlišnú farbu,
- ktorá pochádza z dreva. - Áno.
Dúfam, že zacítite
- ovocnejšiu vôňu. - Vonia lepšie.
Áno, miernejšie.
Správne.
Ochutnajte, ak chcete.
Tak na váš kilt, ako sa hovorí.
Výborná.
Tento drink
- chutil veľmi dobre. - Áno. Super.
Môžete tam cítiť dusené jablko.
Ja sa cítim takmer opitý.
Bola lepšia, než som čakal.
Vlastne ma to prekvapilo.
Cítite nejakú chuť?
Nie.
Späť v mojom zámku
nastal čas na oslavu, kým sa vyberiem ďalej.
A konečne som pripravený hrdo nosiť svoj židovský kilt.
- Fíha. - Ale, ale, ale.
Ale, ale, ale.
Cítite sa príjemne?
Áno, veľmi.
Môj vlastný tartan?
Dnes sa podáva to najlepšie zo Škótska.
Chutná whisky...
- Nazdravie. - Ideme.
Nazdravie.
...ktorú dokážem úprimne oceniť.
Haggis, škótske národné jedlo...
Celkom dobré.
...na ktoré si budem zvykať asi trochu dlhšie.
A vysočinská tancovačka.
Nevyrástol som zrovna s pocitom, že som Škót,
no za pár dní sa mi spojenie s maminou stranou rodiny
nejako dostalo pod kožu.
A v dobrom ma to prekvapilo.
Mama a jej rodina mala istý pohľad na život.
Veľmi radi sa zabávali.
Každý, koho som stretol, odrážal túto vysoko duchaplnú prívetivosť.
Dúfal som, že počas svojej európskej cesty zažijem dobrodružstvá,
ale nečakal som, že získam nový pohľad na svoj vlastný život.
Do Škótska som prišiel s pocitom cudzinca,
ale odchádzam s vedomím, že táto krajina je mojou súčasťou.
A myslím, že mama by bola pyšná.
Výborne, Eugene.
Dobre.
To je ale tréning.
Našťastie mám vetranie.
Nabudúce.
Moja európska cesta ma privádza do najnavštevovanejšej krajiny na svete.
Francúzsky bozk. Ste predsa vo Francúzsku.
Plnou parou vpred, vodič.
Viete, že ste vo Francúzsku, keď máte auto
pre dvoch farmárov a vrece zemiakov.
Cítim sa ako jeden z Backstreet Boys.
Nezdá sa mi to ako dobrý nápad.
Asi sa im nepáčim.
O joie de vivre sa pokúšam každý deň.
Celkom dobré.
- Vidíte? - Vidím.
Doľava.
Mešká. Väčšinou na mužov nečakám.
Preklad titulkov: Jessica Mona Youssefová