Казват, че да пътуваш, значи да живееш.
Може и така да е, ако преди това един ден на летището не ти изцеди силите.
Къде другаде ще ти кажат да дойдеш два часа по-рано
и накрая ще се окаже, че закъсняваш с два часа?
И все пак миналогодишните пътувания ми се отразиха добре.
Разшириха кръгозора ми.
До известна степен.
И сега се заемам с нещо, което било задължително за всеки пътешественик.
Отивам в Европа.
Къде всъщност се намираме?
Ще обиколя континента
от най-горния до най-долния му край.
Ще изляза извън утъпканите пътища, за да открия скритите бисери.
Снимаш ли?
И ще разпаля новооткритата си жажда за приключения.
Вижте - без ръце.
Тук са. Това носът ли е?
Ще образовам вкусовите си рецептори.
Еха, беше много вкусно.
Гроздето е готово.
И ще живея като местните.
Добре дошъл в моето село.
Пълна лудост.
Спасих ти живота, запомни ме.
Слагам притесненията в багажа.
Ето ги, идват.
Не знаеш как ще реагира тялото при силен страх.
Май от дете не съм правил подобно нещо.
И ще произнеса три думи, които никога не съм изричал.
Готов за излитане.
ЕВРОПА
И така, след Шотландия и Швеция
моето европейско пътешествие ме отвежда в най-посещаваната страна в света.
Франция.
Ето ме в Меката на милиардерите - Сен Тропе.
Мястото за почивка на най-прочутите хора в света.
Дано направят изключение за мен.
ФРАНЦИЯ
Коренно различно от проучването на скромния произход на мама в Глазгоу.
Това прибави неочаквана топлота на престоя ми там.
Но в търсене на нови приключения
отплавах от Шотландия и пропътувах 2300 километра до средиземноморския бряг.
И това красиво пристанище.
Сред основните причини 90 милиона туристи да посещават Франция всяка година
е храната.
Разбирам ги. Храната е начело в списъка ми с приоритети,
а Франция има повече звезди "Мишлен" от всяка друга държава.
Не знам много за елитната френска кухня.
За мен любимото френско ястие са пържените картофки.
Но съм дошъл да се уча,
а кой не би искал да е в класна стая, която изглежда така?
Юджийн, здравей! Юджийн, здравей!
- Ей сега идвам! - Бонжур, Юджийн!
- Юджийн. - Добре дошъл, приятно ми е. Аз съм Ян.
Местният предприемач Ян предложи да ме разведе
и ме посрещна типично за Сен Тропе.
Ще пийнем чаша шампанско.
- Наздраве. - За теб.
- Добре дошъл. - За Сен Тропе.
Ето това имах предвид, когато потеглих от Торонто.
Тук е като в холивудски филм.
Бриджит Бардо е жената, която направи Сен Тропе известно, нали?
Така е. Мисля, че това стана с филма й...
"И Бог създаде жената".
- Точно. - С него стана.
Сен Тропе се прочу
и започна да привлича все повече хора, но най-вече
от творческите среди.
Например тази разкошна яхта е на Джорджо Армани.
Оказва се, че ако продаваш облекла, можеш да си позволиш огромна яхта.
И не е само Армани.
Джордж Клуни, Бионсе и Брад Пит също идват тук на почивка.
Сигурно си пишат предварително, за да се уговорят кой къде ще спре.
Това са мегаяхти. Безплатно ли "паркират" тук?
Не, не. Таксата е 3000 на ден.
- 3000 евро, за да нощува яхтата ти тук? - Точно така.
Евтиния.
Но разходите за акостиране са само капка в морето.
Наемът на суперяхта може да струва до два милиона долара на седмица.
Не ме бива особено в логическото мислене,
но май затова го наричат "Залив на милиардерите".
Юджийн, време е да те заведа в хотела.
- Пълен напред! - Да, потегляме.
Невероятно, но става все по-хубаво,
защото имам резервация в хотел "Момина сълза",
построен сред изумителни природни красоти,
вдъхновили велики художници като Моне, Сезан и Ван Гог.
Не съм ценител на изкуството. По рисуване вечно имах четворки.
Но все ще успея да впечатля управителя на хотела Стефан
с френския си от гимназията.
- Бонжур. - Бонжур, мосю Леви.
Много добре, благодаря.
- За нас е чест да ви приемем. Моля. - Благодаря.
С цена за нощувка 6000 долара хотелът не е евтин,
освен ако не плаваш с някоя от мегаяхтите. Тогава е суперизгоден.
Във всеки случай, много ми харесва.
- Мерси. - Моля. Добре дошли във вашия апартамент.
Мили боже.
Хотелът е проектиран от един от най-добрите френски архитекти,
Филип Старк, който обича да избира всичко лично.
Всички детайли са подбрани от Филип Старк.
За всеки продукт,
ако искаме да го променим или преместим, трябва да се допитаме до него.
Той е човек, който отделя голямо внимание на детайлите.
Дизайнер, който не обича нищо в стаята да се мести?
Може да се окаже трудно да си легна.
А сега - вашият частен басейн.
- Без да излизаш от апартамента. - Да, не е нужно.
Добре, значи три дни няма да излизам от стаята си.
А за компания ми носят още шампанско,
бутилирано от самия мосю Старк.
Всъщност това е втората ми чаша шампанско за днес.
Труден начин да започна деня, но полагам максимално старание.
- Благодарим ви, че сте при нас. - И за ваше здраве.
За момента мисля, че няма от какво да се оплача.
Не че много се оплаквам.
Браво на Филип. Няма да местя нищо.
Няма да ме видите да местя нищо, освен може би тази чаша шампанско,
но няма да докосвам масата.
Колкото и да искам да си стоя тук,
ми се ще да получа информация за Сен Тропе от някой, който го познава отлично.
Тя има вила тук от 25 години
и вероятно все така е най-прочутият човек в града.
Имам покана за обяд в Сен Тропе от Джоан Колинс.
Не всеки ден мога да го кажа.
Снимала се е в киното, в телевизията. "Династия" бе много популярен сериал.
Ще се срещнем в прочут местен ресторант, "Ла Понш".
Предпочитано заведение от 30-те години на 20-и век,
посещавано от личности като Пикасо и Сартр.
Сега ми се ще да бях чел повечко за Пикасо и Сартр.
Къде е? Закъснява. Обикновено не чакам мъжете.
За да бъдем честни,
всички, с които този мъж се среща, му тикат шампанско в ръката,
оттам и закъснението.
- Здравей. - Здравей, Джоан.
Здравей, Юджийн, как си?
- Много добре. - Радвам се.
- Добре дошъл в моето село. - Чух, че си имаш скромна къщичка тук.
Да, имам.
Идвам в Сен Тропе още от 16-17-годишна.
Но тогавашното Сен Тропе е било съвсем различно от сегашното.
Нищо общо.
- Беше едно спокойно рибарско селце. - Наистина ли?
Коко Шанел е идвала тук през 30-те с Хемингуей и други знаменитости.
Тук отдавна идват много хора, но в общи линии не е било известно.
- Да пием за градчето. За Сен Тропе. - Разбира се.
Много е хубаво, но още не съм закусила. Ще ме хване.
- Олеле. Внимавай тогава. - Олеле.
Да, шеф!
- Здравейте. - Бонжур.
Томас, главен готвач. Ще ви нагостя с някои от моите специалитети.
Мога да предложа местни домати, поднесени с бурата от Льо Пуи.
- Обожавам бурата. - Обичате? Чудесно.
А за вас, мосю, мога да предложа севиче от ципура.
Сурова риба с цитрусов винегрет.
- Сурова ли? - Да.
- Не си падам по суровата риба. - Никога не яж сурова риба.
Ти си първият човек на същото мнение, което застъпвам открай време.
Мога да ви предложа нещо друго.
- Например гаспачо с грах. - Да, добре.
- Чудесно. Така става. - Повече ли ви харесва?
- Добре. - Благодарим.
- Моите вкусове са простички. - Плебейски?
- Обичаш хамбургери? Хотдог. - Да, ако говорим за ядене.
Макар че си е хубава храна.
Тук не е като в заведение за бързо хранене.
Продуктите се купуват от близки ферми, като доматите в салатата на Джоан.
А в моето гаспачо има местно козе сирене, брус дьо шевр фре.
Много е вкусно, но не бих искал да повтарям името му.
Воала.
- Не е ли разкошно? - Твърде красиво, за да го изям.
Не си падам по козите, но обожавам козе сирене.
- Вкусно е. - Буратата е страхотна.
Нали е вкусно?
Сен Тропе.
Не бях виждал толкова мегаяхти...
- Знам, ужасни са. - ...на едно пристанище.
Не ги понасям. Голяма показност пада с тези огромни яхти.
Аз предпочитам хълмовете и планините.
Има ли място в Сен Тропе, което мога да посетя
- без цялата светска суматоха? - Да, разходи се по задните улички.
Има прекрасни занаятчийски магазинчета, които не са от сорта на "Прада" и "Гучи".
- Добре. - Само че са по задните улички.
Гаспачото с грах беше много вкусно, признавам.
Разпознах в него бучиците козе сирене.
- Прекрасен обяд, благодаря. - Беше приятно.
Изненадата е, че според Джоан Сен Тропе има и друго лице.
Мисля да послушам съвета й и да се разходя из задните улички.
Мисля, че градчето е по-интересно, отколкото изглежда на пръв поглед.
Бонжур, мосю Леви.
- Как сте днес? - Бонжур.
- Готов ли сте за закуска? - Аз съм... Да.
Местни плодове, сладкиши, гранола,
местен мед и рохко сварени яйца.
- Добър апетит. - Мерси боку.
Обикновено не закусвам няколко блюда, но ще направя изключение.
Храната е изключително вкусна, а гледката направо спира дъха.
Ясно е защо градчето е толкова популярно в Европа.
Тук е разкошно, наистина.
След закуската ми от пет блюда
вече напълно храносмлях бляскавия облик на градчето.
Затова отивам да проуча другото лице на Сен Тропе,
за което Джоан ми каза, че е скрито из задните улички.
Води ме експертът по храните и виното - Соня.
Френска целувка, във Франция си.
Нали така?
- Първата ми тройна целувка. - Да. Бонжур.
- Така ли се прави? - Тук сме в южна Франция,
целуваме се три пъти. Да.
Ще дойдеш ли да разгледаш селото?
- С удоволствие. - Да?
- Готов ли си? - Ето така.
- Да. - Говориш френски.
- Браво. - Да.
Знам повече, отколкото си мислех, но всеки момент може да се изложа.
- Китно селце. - Това е старата част на Сен Тропе.
Разбира се, когато знаменитостите идват в Сен Тропе,
те обикновено стоят най-вече в главното пристанище, на яхтите си.
И това също е причината
много хора да харесват мястото, защото наистина изглежда като село.
За мен това е истинското Сен Тропе. Цветовете, неговата история.
Сега ще ти покажа пристанището. Отдясно е старото.
Виждаш ли малките лодки? Наричат се "понтю".
- Защото са понтю, остри. - Понтю.
- Островърхи. - Да, ето такива, островърхи.
Това са стари рибарски лодки от Средиземно море.
Старото и ново Сен Тропе се характеризира най-точно
- от тази гледка... - Да.
- на старите понтю... - Да.
И огромните мегаяхти, разположени зад тях.
Но яхтите, идващи тук,
- са и проклятие, и благословия, нали? - Да, с тях идват много хора от цял свят.
- Повечето от нас се изхранват с туризъм. - Да. Точно така.
Известен си, имаш приятели там.
- Чак толкова известен не съм. - Знае ли човек.
Аз карам каяк.
В Сен Тропе всъщност живеят само около 4000 души.
Но през лятото градчето ежедневно бива залято от 100 000 туристи.
Едва ли някой от тях е дошъл с каяк.
- Я, каква хубавица. - Да. Здрасти!
И те ни махат.
- Да. - Харесва им да ги зяпат.
Знам ли. Нещо в тази яхта направо крещи: "Хей, погледни ме!".
- "Виж какво си имам!" - Да.
"Вижте всички какво си имам!"
- Не огладня ли? - Какво имаш предвид?
Наблизо има едно приятно заведение с морски дарове. Искаш ли?
- Сготвени ли? - Пълни са с витамин Б.
- Полезни са. - Да. Ами...
Сърце не ми дава да й кажа,
че едвам успях да отмия вкуса на шведската херинга.
Но тя иска да ме заведе в "Шез Мадлен", любимото й квартално заведение.
За мое нещастие,
специалитетът на ресторанта са стридите "Жилардо".
Смятат се за по-сладки, месести и сочни от много други.
Любими са и на местните, и на туристите. Досега.
Ще ти покажа.
- Така правя аз. Слагам лимон. - Добре.
- Ето така. Добре. - Да.
- Хубаво. - Давай.
Досега не бях ял стриди,
но съм във Франция и не искам Соня да ме помисли за некултурен.
Добре.
Важно е да можеш да опитваш нови неща. И не само го казвам, а ще го демонстрирам.
Ще се справиш.
Много вкусно беше.
Опитах ги.
Не мога да опиша вкуса, който усетих на езика си
в продължение на най-дългата половин секунда в паметта ми.
- И така... - Съжалявам.
Прояви смелост, успя.
- За първата ми стрида. - Браво на теб, справи се.
Кажи ми какво най-много харесваш в Сен Тропе.
Явно много го харесваш.
Със сигурност. Мисля, че в Сен Тропе открих някаква неподправеност.
- Под неподправеност разбираш... - Да.
Смесица от много неща, но най-вече
хората, природните дадености, на които се радваме тук,
крайбрежната ивица, гората.
- Простички неща. - Простички?
За мен те са най-хубавото. Дават ти радостта от живота.
- А ти? - Гледам всеки ден да се радвам на живота,
но нещо ми подсказва, че твоята радост е по-неподправена.
- Ще ми кажеш в края на пътуването. - Добре.
Спокойно мога да заключа, че стридите не ме радват особено.
Но Соня ми каза,
че има куп изкушения, които да опитам във вътрешността на Прованс,
където, на площ, едва 10% от страната, се отглежда половината й храна.
Сред тях е един от акцентите на закуската ми тази сутрин,
провансалски мед - високо ценен е
и има същия защитен статут като шампанското.
Ана е един от най-успешните пчелари в региона.
- Ана. - Здравей.
Фермата й е само на час път от Сен Тропе,
но е съвсем различен свят с други правила.
- Три? - Не, тук са две целувки.
- Две значи? - Да.
Другаде са три.
- Но в Прованс са две. - Хубаво.
Кой да знае, че един поздрав ще е толкова сложен?
Имаме общо 400 кошера.
Готов ли си да ми помогнеш да събера малко мед?
Да, ще се опитаме.
В Прованс има богата гама от диви цветя,
които пчелите харесват и правят от тях великолепен мед.
Нямам търпение да го опитам.
Само да можеше да пропуснем ваденето на питите.
Не си падам по пчелите.
Много са полезни, но не знаеш кога може да те ужилят.
Познавам такива счетоводители.
С този костюм трябва да съм в безопасност.
Ако не съм, ще ти пратя бележка в коя болница са ме вкарали,
а ти ще решиш дали да дойдеш да ме видиш.
Как изглеждам? Сякаш съм член на "Бекстрийт Бойс".
- Готов ли си за купона? - Да.
Аз ще те пазя.
Не бива да местим кошерите, които виждаш тук.
Пчелите имат джипиес в тялото си, който е свързан с центъра на Земята,
и знаят точно къде са кошерите, техният дом.
Когато излизат да събират нектар,
винаги се връщат на същото място.
- Удивително. Наистина. - Така е.
Сега ще ти покажа най-прекрасния кошер, с който разполагаме.
Някои хора влагат странни значения в думата "прекрасен".
- Готов ли си да видиш меда? - Ами донякъде.
- Гледай. - О, боже.
Виждаш ли тук, около рамката? Това е медът.
Да.
Знаеш ли какво ще направя? Това.
Идеята не ми се вижда добра.
- Ана. - И така медът се стича надолу.
Значи още не е готов.
- Май се ядосаха. - Да, малко се разлютиха.
Ще извадя друга пита. Тази е твоята.
Супер.
Боже мой.
Ана? Олеле, май не ме харесват.
Ана, връхлитат ме като изтребители "Миг". Налазиха ми ръкавицата.
Добре.
Имаше доста разлютени пчели, които ми налитаха.
Като сачми.
Хайде, да тръгваме.
Чувате ли ги?
Тази не ме оставя на мира. Май ще ме преследва до вкъщи.
- Каква красива къща. - Да.
Типична постройка от 18-и век.
Ана управлява фермата със съпруга си Себастиан,
чието семейство се занимава с пчеларство от поколения.
Режеш го.
Виждаш ли как тече медът?
- Искаш ли да пробваш? - Добре.
Браво, идеално.
Прекрасно. Колко интересно. Тук вътре има много мед.
Да, много е. Готов ли си да опиташ меда?
Да, да опитаме.
Най-търсените вкусове на Ана са медът от лавандула.
- Да, много е вкусен. - Нали?
- Много лек. - И от мащерка.
Много по-силен вкус. Не знам, някак мускусен.
- Точно така. - Мускусен, нали?
Това е същината на Прованс.
Маслиновите дървета, лозята. Начинът на живот в Прованс.
Разпускаш, слушаш цикадите, наслаждаваш се на природата.
- Да. - Разкошно е.
Възхитително е.
- Мерси, мерси. - Мерси боку.
Ясно е, че в Прованс са познавачи на хубавата храна,
но там е и домът на националната напитка на Франция. Шампанско ли?
Не. Шардоне? Пак не познахте.
Юджийн.
- Ян. - Здравей.
Пристанищният ми гид Ян от вчера ме покани на дегустация на пастис,
любимия аперитив на Прованс.
Добре дошъл.
Пастисът е ликьор, приготвен с анасон и женско биле.
- Нали не е твърде силен? - Какъв цвят.
Зависи от градусите. Този е силничък.
Този е по-лек. А този е 45 градуса, внимавай.
- 45 градуса? Не знам. - Разреди го с вода.
- Дали няма да се килна, като го изпия? - Не.
- Наздраве, Юджийн. - Прекрасно.
Ето такъв е простичкият живот в Сен Тропе.
Значи е важна част от него?
- Да. - Да. Разкошен е.
В момента съм към 28-ия градус.
След като опитах пастиса,
местната традиция повелява да играем една вековна игра, наречена петанк.
- Това е "кошоне". Хвърляш го. - Кошоне.
Нито близо, нито далеч. И хвърляш тези топки възможно най-близко...
- До кошонета? - Точно така.
- Готови ли сте? - Да.
Отлично.
- Бива те. - Браво!
- Как е? - А сега ела.
- Супер. - Чудно!
Явно съм роден спортист.
- Отлично. - Добро хвърляне.
Екстра.
- Видя ли това? - Да, видях го.
Петанк и пастис. Кръстих го "П и П". Страхотно е.
Харесва ми простотата на играта,
която всъщност е форма на социално общуване.
- О-ла-ла! - Божичко!
Ето това е радостта от живота.
Не яхтите и блясъкът. Тук няма светска суматоха.
Но това е далеч по-забавно.
Пия за всички ви. Това беше първата ми игра на петанк.
- И първият ти пастис. - Да.
- Наздраве, Юджийн. - Ха така.
Наздраве.
Ето ви домашния студен чай.
- Заповядайте. - Мерси.
Последният ми ден на Френската Ривиера.
И макар луксозният ми хотел да си има своя чар,
най-много ми допадна неподправеното лице на градчето, а не яхтите.
Когато пристигаш в Сен Тропе с яхта за 600 милиона долара,
демонстрираш на всички своето богатство.
И аз съм в развлекателната индустрия.
В нея има известна доза показност,
но не станах актьор, за да бъда знаменитост.
Станах актьор, защото това ми харесва.
Просто обичам да разсмивам хората.
А човекът, когото успях да разсмея,
макар че се смя на моя провал със стридите, е Соня.
Здравей, Юджийн. Бонжур!
Тя ми обеща един простичък ден във весело возило.
Соня.
Виж какво съм ти приготвила. Моите две конски сили. Казва се Полет.
- Добре. - Родена е през 1977 г.
- По-стара е от мен. - Боже, страхотна е.
Потегляме!
Къде отиваме?
Юджийн, едно от любимите ми неща е пикник на плажа.
- Тази вечер сме там. - Страхотна идея.
Ситроенът на Соня модел 1977 г. може и да е с 30 години по-млад от мен,
но ме притесняват възможностите му за офроуд шофиране.
Още ли сме във Франция?
Отиваме при приятеля ми Ян да вземем зеленчуци за пикника на плажа.
- Това е голяма ферма. - Да.
Тази кола е била замислена да побира двама фермери и чувал картофи.
Така че е тъкмо на мястото си.
Разбираш, че си в Европа, щом колата е предназначена
за двама фермери и чувал с картофи.
Ето, пристигнахме.
- Ето го Ян. - Здравей, Соня.
Това е Юджийн.
Фермата с площ 200 декара
снабдява много от елитните хотели и ресторанти в Сен Тропе,
но Ян е много приятен и земен човек.
Забелязах, че не носиш обувки.
Да, почти цяла година ходя бос. В контакт с природата.
Ще го почувствам чрез теб, става ли?
Май сме дошли на точното място.
- Казах ли ти? Страхотно е. - Да наберем домати. За начало.
А после ще пробваме нови неща, които не си опитвал досега.
- Довери му се като на мен. - Хайде пак.
Звучи много вълнуващо.
Да започваме.
Французите говорят за "тероар",
вкусът, който плодородната почва придава на храната и напитките.
Тероарът на Ян е прочут в цял Прованс.
Мерси.
- Супер. - Не е зле.
Много са вкусни.
- Опитай това. - Репичка? Не.
Не, това е пресен джинджифил.
- Освежава, нали? - Да.
- Много люти. - Парлив е.
- Има лек вкус на лимон. - Не усещам нищо, защото езикът ми пламна.
Но определено има вкус на джинджифил.
Хайде да наберем доматите.
- Леле майко! Вземи. - Благодаря.
Чудесно, набрахме страхотни домати.
Подходът на Ян не е само органичен, а и исторически.
Той предпочита традициите в земеделието, които датират от римско време.
Искаш ли да ореш с ралото?
Би било чудесно. Винаги съм си мечтал за това.
Ще рискуваш ли?
Аз ще съм зад теб. Зад теб съм.
Най-важното е, когато искаш да завиеш наляво,
дърпаш надясно, а ако искаш надясно, дърпаш наляво.
- И казваш: "Дий." - Да.
Дий!
Браво! Чудесно се справяш!
Виждаш ли?
Ралото има една особеност. За наляво го накланяш надясно.
А за надясно го накланяш наляво.
Наляво!
Само че малкото ми мозъче не можа да направи прехода достатъчно бързо.
Наляво.
Пази си краката! Олеле.
Браво!
Бива си те.
- Е, как беше? - Ами...
- Гледай. - Да.
Малко е...
Не става за садене.
- Ще трябва да го дооправяш. - Ще стане.
- Е, напълнихме кошницата. - Идеално.
- Дай да я нося. - Благодаря.
- Току-що изора цяла бразда. - Готово.
- Мерси, Ян. - Мерси, Юджийн.
- Мерси, Соня. Чао! - Оревоар. Добре ли си?
- Да ти помогна? - Не, не искам аплодисменти.
Преди да дойда в Сен Тропе, очаквах изискани ястия.
Но открих, че най-хубавите френски храни са сезонни, местни и простички.
- Нямам търпение, Соня. - Най-хубавият момент от деня.
- Гледай. - Супер.
- Чудно е. - Да видя.
- За прекрасния ти ден. - И за теб.
Благодаря.
Разказвах ти за моята радост от живота.
За простичките удоволствия. А ти? Намери ли своята радост от живота?
Моята радост от живота е, че открих
една Франция, която досега не познавах.
Да.
Южна Франция много ми хареса.
Със съпругата ми Деб сме обсъждали да прекараме
по-дълго време в някои кътчета на Европа.
Смятам да изтъкна убедителни доводи,
че Сен Тропе е прекрасно място за отсядане.
Впечатленията ми за Сен Тропе бяха за пищност и блясък.
Сега открих истинската красота на това градче.
Най си падам по простичките удоволствия.
Научих много повече за Франция и малко повече за себе си.
Но най-вече се научих да отказвам учтиво,
ако някой пак ми предложи стрида.
Мерси и бон вояж. Продължавам пътешествието си.
В следващия епизод...
Германия. Определено не очаквах това.
Някак зловещо е да знаеш, че първото нещо, което ще направиш
в този хотел, е да отидеш на лекар.
- Тук е паникбутонът. - Защо ми е паникбутон?
Боже мой.
- Зад мен има 600 овце. - Недей.
Май губя контрол.
Олеле... Ох! Пфу!
Окрилен съм!
Превод на субтитрите Живко Тодоров