Říká se, že cestovat znamená žít.
No, možná, pokud z vás ovšem den na letišti dřív nevysaje život.
Kde jinde by chtěli, abyste dorazili s dvouhodinovou rezervou,
jen aby vám pak hrozilo dvouhodinové zpoždění?
I tak si myslím, že loňské cestování mi prospělo.
Očividně mi rozšířilo obzory.
Do jisté míry.
Teď se tedy vydávám tam, kam zjevně musí zavítat každý cestovatel.
Mířím do Evropy.
Dobře. Kde to přesně jsme?
Scestuju celý kontinent...
odshora až dolů.
Vydám se mimo vyšlapané cesty objevit skryté poklady...
Vidíte to?
...a vzbudit v sobě dobrodružného ducha.
Koukejte. Nedržím se.
Jsou tady. Co je to? Příď?
Budu si tříbit chuťové buňky.
Páni, to bylo dobré.
Hrozny připraveny.
A pokusím se žít jako místní.
Vítejte v mé vesnici.
To je šílené.
Zachránil jsem ti život. Nezapomeň.
Veškeré obavy si sbalím do kufru...
Už jedou.
Nikdy nevíte, co s tělem udělá čirá hrůza.
Nic takového jsem od dětství nezažil.
A uslyšíte ode mě tři slova, která jsem nikdy nevyslovil.
Připraven k odletu.
EUGENE LEVY, ZDRÁHAVÝ CESTOVATEL
EVROPA
Takže po Skotsku a Švédsku
mě mé putování po Evropě zavedlo do nejnavštěvovanější země na světě.
Do Francie.
Právě jsem v letovisku miliardářů, v Saint-Tropez.
V dovolenkové destinaci pro nejatraktivnější lidi na světě.
U mě snad udělají výjimku.
FRANCIE
Tohle je něco úplně jiného než matčiny skromné poměry v Glasgow.
I když právě proto byl můj pobyt tam nečekaně srdečný.
Ale v touze zažít nová dobrodružství
jsem opustil břehy Skotska a vydal se na 2 200 km vzdálené středozemní pobřeží.
Do tohoto nádherného přístavu.
Jedním z hlavních důvodů, proč Francii ročně navštíví 90 milionů turistů,
je jídlo.
A já to chápu. Jídlo je vysoko na seznamu mých priorit
a Francie má víc michelinských hvězd než kterákoli jiná země.
Ve vysoké gastronomii Francie se moc nevyznám.
Mé oblíbené francouzské jídlo jsou francouzské brambory.
Ale jsem tu, abych se učil,
a kdo by nechtěl být ve třídě, co vypadá takhle?
Eugene, salut!
- Hned jsem u vás! - Salut! Bonjour!
- Eugene. - Vítejte. Těší mě. Jsem Jan.
Místní podnikatel Jan se nabídl, že mi ukáže krásy města,
a uvítal mě tak, jak je tu zvykem.
Sklenka šampaňského.
- Na zdraví... - Na vás.
- Vítejte. - Na Saint-Tropez.
Přesně tohle jsem měl na mysli, když jsem odlétal z Toronta.
Scény jako vystřižené z hollywoodských filmů.
Brigitte Bardot byla tou, která nejspíš Saint-Tropez proslavila.
Ano. Podle mě to bylo díky filmu Et Dieu Créa La Femme.
...a Bůh stvořil ženu.
- Ano. - Ten měl úspěch.
Saint-Tropez se stalo slavným
a začalo přitahovat čím dál víc lidí,
ale spíš lidi z uměleckého průmyslu.
Tak třeba tahle nádherná loď patří Giorgiovi Armanimu.
Páni.
Když se živíte prodejem obleků, zjevně si můžete dovolit velkou loď.
A Armani není jediný.
Dovolenou tu tráví také George Clooney, Beyoncé a Brad Pitt.
Předpokládám, že si zavčas napíšou, aby se domluvili na parkování.
Jsou to megajachty. Mohou tu kotvit zadarmo nebo...
Ne. Stojí to 3 000 za den.
- Aby mohli kotvit tamhle. - Cože? 3 000 euro
- za kotvení přes noc? - Ano, přesně tak.
Tak to je terno.
Ale náklady na kotvení jsou jen kapkou v moři.
Pronájem superjachty vyjde až na dva miliony dolarů za týden.
Chvíli mi trvá, než si to v hlavě spočítám,
ale proto tomu asi říkají Zátoka miliardářů.
Tak jo, Eugene, je čas odvézt vás do hotelu.
- Plnou parou vpřed. - Ano, jedeme.
Je to neuvěřitelné, ale bude to ještě lepší.
Jsem totiž ubytovaný v Lily of the Valley,
v hotelu, který kvete v tak dechberoucí krajině,
že inspirovala skvělé umělce, jako byl Monet, Cézanne a Van Gogh.
Nejsem žádný znalec umění. Z výtvarky jsem věčně míval za tři.
Ale snad hotelového manažera Stéphana zaujmu svou středoškolskou francouzštinou.
- Bonjour. - Bonjour, monsieur Levy.
Très bien. Merci.
Je nám ctí vás tu přivítat.
- Díky. - Prosím.
Přespání za něco málo přes 6 000 dolarů za noc není levné,
ledaže byste pluli na jedné z těch megajachet,
pak by to bylo terno.
V každém případě se mi tu moc líbí.
Merci.
Prosím. Bienvenue ve vašem apartmá.
Panebože.
Hotel navrhl jeden z nejlepších francouzských architektů,
Philippe Starck, který zjevně zastává osobní přístup.
Každý detail vybral sám Philippe Starck.
Kdybychom tu chtěli něco změnit nebo přesunout, on to musí schválit.
Je to člověk, který dbá na detaily.
Návrhář, který nemá rád, když se tu s něčím hýbe?
Uléhání do postele bude ošemetné.
- Váš soukromý bazén. - Páni.
Člověk ani nemusí opustit apartmá.
Ano, to nemusíte.
Fajn. Zůstanu ve svém pokoji tři dny.
A společnost mi dělá další lahev šampaňského,
kterou plnil sám monsieur Starck.
No, dnes už mám vlastně druhou sklenku.
Těžký začátek dne, ale dělám, co můžu.
A díky za vaši návštěvu.
Na vás.
Myslím, že momentálně si nemám na co stěžovat.
Ne že bych to snad měl ve zvyku.
Všechna čest Philippovi. Nic tu přesouvat nebudu.
S ničím hýbat nebudu, možná až na tuhle sklenku šampaňského,
ale toho stolku se ani nedotknu.
I když bych rád zůstal, kde jsem,
chci se o Saint-Tropez dozvědět víc od někoho, kdo ho zná nejlépe.
Víc než 25 let tu vlastní vilu
a je možná stále největší celebritou ve městě.
Přijal jsem pozvání od Joan Collins na oběd v Saint-Tropez.
To není něco, co bych říkal každý den.
Natočila filmy a televizní seriály.
Dynastie byl velmi úspěšný seriál.
Máme se sejít ve známé místní restauraci La Ponche.
Podnik oblíbený už od 30. let 20. století
hostil takové osobnosti, jako byl Picasso a Sartre.
A právě teď si přeji, abych si o nich býval něco přečetl.
Kde je? Má zpoždění.
Obvykle na muže nečekám.
No, upřímně,
do tohohle muže lijí šampaňské na potkání,
proto to zpoždění.
- Zdravím. - Joan.
Eugene, jak se máte?
- Skvěle. - Fajn.
Vítejte v mé vesnici.
Slyšel jsem, že tu máte domeček.
Ano.
Jezdím do Saint-Tropez v podstatě od svých 16 nebo 17 let.
Ale Saint-Tropez se od své dnešní podoby dost lišilo.
To rozhodně.
- Bývala to klidná rybářská vesnička. - Opravdu?
Ve 30. letech ho navštívila Coco Chanel, stejně tak Hemingway a další.
Takže už dlouho sem jezdí spousta lidí,
ale bylo v podstatě neprozkoumané.
Připijme si na Saint-Tropez.
Na Saint-Tropez. Rozhodně.
Výborné. A ani jsem nesnídala.
- Bůh ví, co bude. - Jejda.
- Jejda. Pozor. - Jejda.
Oui, chef!
- Vítejte. - Zdravím. Bonjour.
- Thomas, šéfkuchař. - Thomasi.
Rád bych vám doporučil některou specialitu.
Tak třeba bio rajčata s burratou z les Pouilles.
- Báječné. Burratu zbožňuji. - Ano?
- Výborně. - Ano.
A vám, monsieur, můžu doporučit ceviche z pražmy.
Je to syrová ryba s citrusovou omáčkou.
- Syrová? - Ano.
- Se syrovými rybami mám problém. - Mám...
Nikdy nejezte syrové ryby.
Jste první, kdo říká to, co já tvrdím celou dobu.
Mohu vám doporučit něco jiného.
- Hráškové gazpacho. - Jistě. Ano.
- Hezké. - Ano.
- To vám zní líp? - Ano.
- Dobře. - Ano.
Díky, Thomasi.
- Mám jednoduché chutě. - Plebejské?
- Hamburgery? - Ano.
- Hotdogy. - Když jde o jídlo.
I když to je dobré jídlo, to rozhodně.
Občerstvení je tady opakem rychlého.
Ingredience pochází z okolních farem,
jako ta rajčata ze salátu pro Joan.
A mé gazpacho obsahuje místní kozí sýr brousse de chèvre frais.
Vynikající, ale nerad bych to vyslovoval dvakrát.
Voilà.
Pěkné, že?
Je škoda to sníst.
Kozy moc nemusím, ale kozí sýr miluju.
- Je to dobré. - Burrata je vynikající.
Dobré, že?
Saint-Tropez...
Nikdy jsem neviděl tolik megajachet...
- Ano, já vím. Hrozné. - ...v jednom přístavu.
Nesnáším je.
Opravdu si myslím, že se chtějí hlavně předvést.
Mám radši hory a kopce.
Je tu nějaké místo, které bych měl vidět,
- a není nóbl? - Ano. Rozhodně byste měl navštívit
postranní uličky Saint-Tropez,
které jsou plné krásných řemeslných obchodů,
kde neprodávají Pradu, Gucciho a podobně.
- Fajn. - Ano.
- Musíte projít zadními uličkami. - Dobře.
Musím říct, že to hráškové gazpacho bylo vynikající.
Poznal jsem v tom hoblinky kozího sýra.
- Skvělý oběd. Díky. - Díky. Bylo to fajn.
Překvapilo mě, že podle Joan má Saint-Tropez i druhou stránku.
Asi dám na její radu
a projdu se těmi zadními uličkami.
Myslím, že tohle město má v sobě víc, než se zdá.
Bonjour, monsieur Levy.
- Jak se máte? - Bonjour.
- Připraven na snídani? - Já... Ano. Oui.
Místní ovoce, pečivo, granola,
místní med a vajíčka naměkko.
- Ať vám chutná. - Merci beaucoup.
Vícero chodů obvykle nesnídám, ale možná udělám výjimku.
Jídlo je znamenité a je odsud nádherný výhled.
Snadno pochopíte, proč je to v Evropě tak oblíbené místo.
Je to nádhera. Opravdu.
Po pětichodové snídani
jsem dokonale strávil oslnivou část tohoto města.
Vydávám se prozkoumat druhou stránku Saint-Tropez,
která se podle Joan skrývá v zadních uličkách.
Provede mě tu gurmánka Sonia.
Francouzský polibek. Jste ve Francii.
Víte?
- Můj první trojitý. - Ano. Bonjour.
- To... Tak se to dělá? - Jsme na jihu Francie,
takže tři polibky. Ano.
Půjdeme na prohlídku vesnice?
- To bych rád. - Ano?
- Pojďme. Připraven? - Ano.
- Jo. - Mais mluvíte francouzsky.
- Bravo. - Ano.
Zjevně umím líp, než jsem myslel, ale má to své hranice.
- Hezká vesnička. - Ano,
je to stará část Saint-Tropez, hein?
Když do Saint-Tropez zavítají celebrity,
tak se sem podívají, ale déle se zdrží
v hlavním přístavu, kde kotví velké jachty.
A... Ale to je také důvod,
proč se tu lidem zalíbilo, bylo to tu jako vesnička.
Tady je to pro mě to pravé Saint-Tropez. Díky barvám a historii.
Ale teď vám ukážu přístav.
Napravo je starý přístav.
Vidíte ty loďky? Těm se říká pointus.
- Ano, protože jsou pointu. - Pointus.
- Ostrý. - Špičaté.
Ano, takhle. Špičaté.
Jsou to staré rybářské loďky ze Středozemního moře. Ano?
Nic nevypovídá o starém a novém Saint-Tropez
- jako tohle. - Ano.
- Staré pointus... - Ano.
...a tyhle megajachty...
- Ano. - ...hned za nimi.
Je to dobré i špatné,
- ty jachty, co sem připlouvají. - Ano.
Chci říct...
Přivážejí sem lidi z celého světa.
- Ano. - Většina z nás
- žije z turismu. Ano. - To je... Ano. Pravda.
Jste slavný. Třeba se znáte.
- Já... Takhle slavný nejsem. - Nikdy nevíte.
Mě najdete na kajaku.
V Saint-Tropez momentálně žije jen asi 4 000 lidí.
Ale v létě město zaplaví až 100 000 turistů denně.
Na kajaku asi nepřijeli.
- Kráska. - Ano.
Zdravím.
Vidíte? Mávají.
- Ano. - Rádi se ukazují.
Já vám nevím.
Něco... Jako by to křičelo: „Hej, koukněte na mě.“
- „Koukněte. Hele, co mám.“ - Já...
„Koukejte, co mám.“
Nemáte hlad?
- Proč se ptáte? - No,
znám hezký podnik, kde bychom si mohli dát mořské plody.
Chtěl byste?
- Vařené? - Jsou bohaté na vitamín B.
- To je pro tělo prospěšné. - Ano. No...
Nemám to srdce Sonie říct,
že jsem se teprve zbavil té pachuti švédského sledě.
Je rozhodnutá vzít mě do Chez Madeleine, své oblíbené restaurace.
Naneštěstí pro mě
jsou jejich specialitou ústřice Gillardeau.
Jsou sladší, masitější a vydatnější než jiné
a milují je místní i turisté.
Tedy až doteď.
Předvedu.
- Takhle to dělám já. Pokapat citronem. - Dobře.
- Tak. Fajn. - Jo.
- Dobře. - No tak.
Ústřice jsem ještě nejedl,
ale jsem ve Francii a nechci, aby mě Sonia měla za kulturního barbara.
Tak jo.
Myslím, že je důležité zkoušet nové věci.
Nejsou to jen planá slova. Chci se tím řídit.
To zvládnete.
Páni, to bylo dobré.
Ochutnal jsem. Nedokážu popsat strukturu, co se mi převalovala na jazyku
snad nejdelší půl sekundy, co si pamatuju.
- Takže... - Omlouvám se. Já...
Odvážné. Dal jste to.
- Na mou první ústřici. - Bravo! Dokázal jste to.
Povězte mi, co máte na Saint-Tropez opravdu ráda.
Zdá se, že ho milujete.
Rozhodně. Myslím, že jsem tu našla autenticitu.
- Když říkáte autenticitu, myslíte tím... - Ano.
Je to kombinace různých věcí, ale především...
autenticita lidí a přírody,
máme tu pobřeží a les.
- Prosté věci, ale... - Prosté věci?
- Prosté věci mám nejradši. - Ano.
Prostý život pro mě znamená joie de vivre.
A co vy?
O joie de vivre usiluju denně,
ale něco mi říká, že u vás je to autentičtější.
To mi povíte na konci výletu.
- Dobře. - Ano?
Mohu s jistotou říct, že ústřice mou joie de vivre nebudou.
Ale podle Sonii řadu požitků nabízí vnitrozemí Provence,
kde se na méně než 10 % rozlohy Francie pěstuje polovina francouzských plodin.
Mezi nimi je i jeden ze zlatých hřebů mé dnešní snídaně,
provensálský med. Je tak vysoce ceněný,
že má stejný ochranný status jako šampaňské.
Anna patří k nejúspěšnějším včelařům v regionu.
- Anno. - Dobrý den.
Její farma je jen hodinu cesty od Saint-Tropez,
ale je to jiný svět s jinými pravidly.
Tři?
Ne. Tady dva.
- Tady dva polibky? - Ano.
- Já... - Jinde tři.
- Ale tady v Provence dva. - Dobře.
Kdo by tušil, že pozdrav může být tak komplikovaný?
Máme tu celkem 400 úlů.
Pomůžete mi se sběrem medu?
Jistě, pojďme na to.
V Provence najdete bohatou škálu lučního kvítí,
což znamená šťastné včely a vynikající med.
Těším se, až ho ochutnám.
Jen kdybychom vynechali tu část s jeho sběrem.
Včely moc nemusím.
Odvedou svou práci, ale nikdy nevíte, kdy vás bodnou.
Znám takové účetní.
Myslím, že to bude dostatečně bezpečné.
Pokud ne, pošlu zprávu, ve které nemocnici ležím,
a je na vás, jestli mě navštívíte.
Jak vypadám? Připadám si jako člen Backstreet Boys.
- Připraven na zábavu? - Fajn.
Ochráním vás.
S těmi úly, které tu vidíte, nemůžeme hýbat.
Včely mají v těle GPS, která se řídí středem Země,
a ony přesně vědí, kde jsou úly, tedy jejich domov.
Když vyletí ven sbírat nektar,
vždycky se vrátí na stejné místo.
- To je úžasné. - To ano.
Teď vám ukážu nejkrásnější úl, co tu máme.
Někteří lidé používají slovo „krásný“ poněkud volnomyšlenkářsky.
- Připraven na med? - Jo.
- Podívejte. - Páni.
Vidíte? Tady kolem toho rámu? To je med.
Ano.
Víte, co teď udělám? Tohle.
Tak jo. To není dobrý nápad.
- Anno. - Tak, stéká dolů. To je med.
Pořád na něm pracují.
Jo. Myslím, že jsou trochu naštvané.
Trochu ano.
Vezmu další plástev.
Ta je vaše. Ano?
Super.
Panebože.
Anno?
Ach bože. Nelíbím se jim.
Anno? Jdou po mně jako MiGy. Mám je na rukavici.
Dobře.
Některé včely byly pěkně naštvané, lítaly na mě.
Jako broky.
Tak jo. Pojďte.
Slyšíte?
Nedají mi pokoj. Budou mě pronásledovat až domů.
- To je překrásný dům. - Ano.
Typický dům z 18. století.
Anna podniká s manželem Sebastienem,
jehož rodina včelaří už několik generací.
A seškrábnete ho.
- Vidíte ten tekoucí med? - Páni.
- Zkusíte to? - Ano. Zkusím to.
Perfektní. Výborně.
To je dobré. Neskutečné. Je tu spousta medu.
Spousta. Připraven ochutnat?
Ano. Ochutnám.
Mezi Anniny nejprodávanější medy patří ten levandulový...
- Ano, výborný. - Ano.
Lehký.
...a tymiánový.
Má výraznější chuť.
Nevím, co to je. Jako pižmo.
- Ano, pižmo. Přesně tak. - Je to pižmo?
Je to Provence ve sklenici.
Olivovníky. Vinice. Provensálský životní styl, to vše je tady.
Relaxuju. Poslouchám cikády, užívám si přírodu.
- Ano. - Je to báječné.
Opravdu fascinující.
Merci. Merci. Merci.
- Merci. - Merci beaucoup.
Je jasné, že Provence o jídle něco ví,
ale pochází odsud také francouzský národní nápoj. Šampaňské?
Ne. Chardonnay? Přemýšlejte znovu.
Eugene.
- Jane. - Zdravím.
Jan, můj včerejší průvodce z přístavu, mě pozval na ochutnávku pastisu,
což je nejoblíbenější provensálský aperitiv.
Těší mě. Vítejte.
Pastis je likér z badyánu a lékořice.
- Není to silné, že ne? - Ta barva.
Záleží na obsahu alkoholu. Tenhle je silný.
- Tenhle lehký. - Jo.
Tenhle má 45 %. Tak opatrně.
- Co? 45 %. Nevím... - Ale s vodou.
Takže...
- Potom skončíte takhle? - Ne.
- Santé, Eugene. - Ano. Bezva.
Jo.
Takhle vypadá prostý život v Saint-Tropez.
Páni, patří to k tomu, že?
- Jo. - Ano. Je to dobré.
Teď jsem asi na 28 %.
Po ochutnávce pastisu
mi místní tradice velí zahrát si sto let starou hru zvanou pétanque.
Cochonnet.
- Musíte ji hodit... - Cochonnet.
...tak akorát.
A pak se snažíte hodit tyhle koule co nejblíž...
- K tomu cochonnet? - Ano. Přesně tak.
- Fajn. Můžu? - Jo.
Skvělé.
- Opravdu. - Bravo.
Tak co?
Pojďte.
Bezva.
Super!
Jsem talent od přírody.
- Výborně. - Pěkný.
- Páni. - Moc hezký.
- Vidíte? - Ano.
Pétanque, pastis. Říkám tomu dvojité P. Jsem nadšen.
Líbí se mi jednoduchost té hry
a to, že je to aktivita, při které se lidé setkávají.
Ne!
No teda!
Tohle rozhodně definuje joie de vivre.
Nejsou to ty jachty. Ani pozlátko. Tady žádné pozlátko nenajdete.
Tohle je rozhodně zábavnější.
Tak na vás. Tohle je moje první hra v pétanque.
- A váš první pastis. - Ano.
- Na zdraví. - Tak.
Na zdraví.
- Na zdraví. - Jo.
Prosím. Domácí ledový čaj.
- Dobrou chuť. - Merci.
Nadešel můj poslední den na francouzské Riviéře.
A i když můj luxusní hotel nepochybně má své kouzlo,
je to právě ta autentická část města, kterou jsem si zamiloval,
nikoli ty jachty.
Když do Saint-Tropez připlujete na jachtě za 600 milionů dolarů,
dáváte tím najevo, že máte peníze.
Víte, pohybuju se v zábavním průmyslu.
Ten se vyznačuje určitou mírou okázalosti.
Mně ale nešlo o to, stát se celebritou.
Šel jsem do toho proto, že mě baví herectví.
Baví mě... Baví mě lidi rozesmávat.
A je tu někdo, kdo se směje se mnou,
ovšem od toho debaklu s ústřicemi ze špatných důvodů. Tím někým je Sonia.
Eugene. Bonjour!
Slíbila mi ten nejprostší den v jednom z nejveselejších vozidel.
Sonio.
- Vidíte? - Páni.
Mé francouzské 2CV. Jmenuje se Paulette.
- Dobře. - Je z roku 1977. Starší než já.
- No páni. Úžasné. - Oui.
C'est parti!
Kam jedeme?
Víte, Eugene, mezi mé oblíbené činnosti patří piknik na pláži
a to spolu také podnikneme.
No, to zní báječně.
Soniin Citroën 2CV z roku 1977 je možná o 30 let mladší než já,
ale mám trochu obavu o jeho schopnosti offroadu.
Jsme pořád ve Francii?
Jedeme k mému příteli Yannovi pro nějakou zeleninu na náš piknik.
- To je velká farma. - Ano.
Tohle auto bylo původně určeno pro dva farmáře a pytel brambor.
Tohle je nejlepší místo, kde můžete být.
Poznáte, že jste v Evropě, když jedete autem
pro dva farmáře a pytel brambor.
Tak jsme tady.
To je Yann.
- Ahoj, Sonio. Máš se? - Yanne.
- Yanne, to je Eugene. - Oui.
Farma o 20 hektarech
zásobuje mnoho luxusních hotelů a restaurací v Saint-Tropez,
ale příjemné je, že on stojí pevně nohama na zemi.
Všiml jsem si, že nemáte boty.
Většinu roku chodím bos. Jsem v kontaktu s přírodou.
Já se na ni napojím skrz vás, ano?
Myslím, že jsme na správném místě.
- Vidíte? Je nejlepší. - Potřebujeme rajčata.
- Ano, rajčata... - Pro začátek.
Jo. A pak zkusíme pár věcí, které jste podle mě ještě nikdy nedělal.
- Důvěřujte mu jako mně. - Už zase.
To bude vzrušující.
Dobře.
Francouzi vyznávají „terroir“,
příchuť, kterou jídlu a nápojům dodává vysoce kvalitní půda.
A Yannovo terroir je známé po celé Provence.
Merci.
- Dobré. - Ujde to.
Páni.
- Ochutnejte. - Ředkvička?
Ne, to je čerstvý zázvor.
- Osvěžující, že? - Ano.
- Ano. Velmi ostrý. - Pikantní.
- Jo. - Jo.
Chutná trochu po citronu a...
Momentálně nic necítím, jazyk mám jako v ohni.
Ale... Rozhodně chutná jako zázvor.
Takže natrháme pár rajčat?
Páni.
- Bien. - Tak.
- Bezva. To jsou krásná rajčata.
Yann neuplatňuje jen organický přístup, ale také historický.
Praktikuje farmářské postupy, které sahají až do dob Římské říše.
Chcete si to zkusit s pluhem?
No, to by bylo fajn. Po tom jsem vždycky toužil.
- Risknete to? - Ale...
budu hned za tebou.
Hned za tebou.
Když budete chtít jet doleva,
zatáhnete doprava, a když doprava, zatáhnete doleva.
- A taky musíte říct „úú“. - Ano.
Bravo! Jde vám to skvěle!
Vidíte?
Něco vám povím.
Když chcete jet doleva, musíte s pluhem doprava.
A doprava jedete s pluhem doleva.
Doleva, doleva.
A můj mozeček nedokáže dost rychle zareagovat.
Doleva.
Pozor na chodidla. Jejda.
Výborně!
- Jo. - Dobré, ne?
- Páni. Jaké to bylo? - No...
- Podívejte. - Ano.
Je to trochu...
Pro plodiny špatné?
- Projedete to znovu? - Spravíme to.
- Dobře. Máme košík? - Perfektní.
- Vezmu ho. - Dobře. Díky.
- No tak, teď jste zoral celý řádek. - Fajn.
- Merci, Yann. - Merci.
- Merci, Sonia. Ahoj. - Au revoir. V pohodě?
- Ano. - Ano?
- Nechcete pomoct? - Ne. Potlesk netřeba.
Původně jsem od Saint-Tropez čekal komplikovaný způsob vaření.
Ale zjistil jsem,
že nejlepší francouzské jídlo je sezónní, místní a prosté.
Těším se, Sonio.
Nejlepší část dne.
- Podívejte. - Dobře.
- Hezké. - Podívám se.
Na váš krásný den.
Na vás.
Děkuji.
Říkala jsem vám o své joie de vivre.
O prostých radostech. Co ty vaše?
Našel jste svou definici joie de vivre?
Myslím, že moje joie de vivre je pouhé objevení...
Francie, jakou jsem doteď neznal.
Ano.
Jih Francie mě opravdu okouzlil.
S mojí ženou Deb jsme mluvili o tom,
že strávíme nějaký čas na různých místech Evropy.
Myslím, že budu zdůrazňovat,
jak je Saint-Tropez krásné místo.
Saint-Tropez na mě působilo jako místo plné luxusu.
Takže krásu tohoto místa jsem musel objevit.
Prosté radosti jsou to, co je mi v zásadě blízké.
Dozvěděl jsem se toho spoustu o Francii a něco málo i o sobě.
Ale především už umím zdvořile odmítnout,
až mi příště někdo nabídne ústřici.
Tak tedy merci a bon voyage, vydávám se dál.
Příště uvidíte...
Německo. Rozhodně jsem nečekal tohle.
Je trochu zlověstné, že poté, co se tu ubytujete,
hned navštívíte doktora.
Tady máte nouzové tlačítko.
A k čemu nouzové tlačítko?
Panebože.
- Mám za sebou 600 ovcí. - Ne.
Asi ztrácím kontrolu.
Ach můj... Jo.
Cítím se plný života.
Překlad titulků: Petra Kabeláčová