At rejse siges at være at leve.
Måske, hvis ikke en dag i lufthavnen allerede tog livet af en.
Hvor får man ellers besked på at stille to timer før tid...
...og alligevel være ved at komme to timer for sent?
Men mine rejser sidste år gjorde mig nu godt.
De udvidede min horisont.
I hvert fald lidt.
Så nu takler jeg noget obligatorisk for enhver respektabel rejsende.
Jeg rejser til Europa.
Hvor er vi egentlig henne?
Jeg skal se Europa...
...fra ende til anden.
Jeg færdes langt fra alfarvej for at se nogle fantastiske steder...
Se engang!
...og favne min spirende eventyrlyst.
Se lige! Uden hænder.
De er lige her. Forstavnen, ikke?
Jeg tester mine smagsløg...
Det smagte godt.
Druerne er klar.
...og prøver at leve som de lokale.
Velkommen til min landsby.
Helt utroligt.
Jeg har lige reddet dit liv, så husk mig.
Jeg lægger bekymringerne i kufferten...
Nu kommer de.
Man ved aldrig, hvordan kroppen reagerer på frygt.
Sådan noget har jeg ikke prøvet, siden jeg var barn.
...og nu siger jeg snart tre ord, jeg aldrig har sagt før.
Klar til afgang.
EUROPA
Efter Skotland og Sverige
bringer min Europa-rejse mig til verdens mest besøgte land.
Frankrig.
Jeg er på besøg blandt Saint-Tropez' milliardærer.
Her kommer verdens mest glamourøse for at slappe af.
Forhåbentlig er det okay, at jeg er en undtagelse.
Her kunne dårligt være mere anderledes end min mors ydmyge rødder i Glasgow.
Det gav virkelig mit ophold der en uventet varme.
Men min jagt på nye eventyr
fik mig til at forlade Skotland og søge 2.200 km væk til Middelhavets kyst...
...og til denne smukke marina.
En af årsagerne til, at 90 mio. turister hvert år besøger Frankrig, er maden.
Det forstår jeg godt. Maden er også en prioritet for mig,
og Frankrig har flere Michelin-stjerner end noget andet land.
Jeg ved ikke meget om det finere franske køkken.
Pomfritter er nok min franske livret.
Men jeg er kommet for at lære,
og kan man ønske sig et smukkere klasselokale end det her?
Eugene, salut! Eugene, salut!
- Jeg kommer nu! - Salut! Bonjour!
- Eugene. - Velkommen til. Jeg hedder Jan.
Den lokale entrepreneur Jan har tilbudt at være min guide
og starter med en ægte Saint-Tropez-velkomst.
Vi drikker et glas champagne.
- Skål og... - Skål.
- ...velkommen til! - For Saint-Tropez.
Det her er i tråd med forventningerne, da jeg forlod Toronto.
Det er som en Hollywood-film.
Brigitte Bardot satte Saint-Tropez på landkortet.
Bestemt. Det skete nok med, filmen Et Dieu Créa La Femme.
Gud skabte kvinden.
- Ja. - Det var det store hit.
Saint-Tropez blev virkelig kendt
og tiltrak flere og flere mennesker, men fra
den mere kunstneriske branche, ikke?
Som denne utrolige båd, der tilhører Giorgio Armani.
Wauw.
Sælger man jakkesæt, har man åbenbart råd til en pænt stor båd.
Og Armani er ikke alene.
George Clooney, Beyoncé og Brad Pitt holder også ferie her.
De sender nok besked i forvejen om, hvem der kan parkere hvor.
Det er megayachter. Kan de lægge gratis til, eller...
Nej, nej. Det koster 3.000 om dagen
- at lægge til derovre. - 3.000 euro
- for at lægge til kaj natten over? - Ja, præcis.
Sikke et røverkøb.
Men prisen for en bådplads er en dråbe i havet.
At chartre en superyacht kan koste op til to mio. dollar om ugen.
Jeg er ikke den hurtigste knallert på havnen,
men jeg tror, det er derfor, man kalder det "Milliardærbugten".
Okay, Eugene, vi må hellere se at komme til dit hotel.
- Fuld fart frem, kaptajn. - Ja. Afsted.
Utroligt nok bliver det kun endnu bedre, for jeg skal bo på Lily of the Valley,
et hotel, der er vokset frem i et landskab så bjergtagende,
at det inspirerede kunstnere såsom Monet, Cézanne og Van Gogh.
Jeg er ingen kunstkender. Jeg fik aldrig gode karakterer i det.
Men jeg kan nok imponere hoteldirektøren, Stéphane, med mit gymnasiefransk.
- Bonjour. - Bonjour, Monsieur Levy.
Très bien. Merci.
Vi er glade for at se dig.
- Tak. - Kom.
Det koster over 6.000 dollar pr. nat at bo her, så det er dyrt,
men ikke i forhold til at bo på en megayacht,
for så er hotellet billigt.
Men jeg er vild med det.
Merci.
Kom. Bienvenue til din suite.
Hold da helt op.
Hotellet er tegnet af en af Frankrigs bedste arkitekter,
Philippe Starck, der tilsyneladende har været meget direkte involveret.
Alle detaljer er valgt af Philippe Starck.
For hvert produkt skal vi have hans accept til at ændre eller flytte noget.
Han går højt op i detaljerne.
En designer, der ikke bryder sig om, at man flytter noget?
Det bliver svært at gå i seng!
- Her er din private swimmingpool. - Wow.
Man behøver slet ikke forlade sin suite.
Det behøver man ikke.
Godt. Jeg bliver på værelset i tre dage.
Jeg får selskab af mere champagne,
der er fyldt på flaske af selveste monsieur Starck.
Det er faktisk dagens andet glas champagne.
Det har været en hård morgen, men jeg gør mit bedste.
Og tak, fordi De er her.
Skål for Dem.
Jeg tror virkelig ikke, der er meget, jeg kan klage over.
Ikke, fordi jeg normalt beklager mig.
Kudos til Philippe. Jeg flytter ikke noget.
I ser mig ikke flytte andet end måske lige mit champagneglas,
men jeg rører ikke bordet.
Selvom jeg mægtig gerne ville blive,
vil jeg også høre mere om Saint-Tropez fra en, der kender byen bedst.
Hun har ejet en villa her i 25 år og er nok stadig byens mest glamourøse.
Joan Collins har inviteret mig på middag i Saint-Tropez.
Den slags er ikke hverdagskost.
Hun har været med i film og på TV.
Dollars var en kæmpe serie.
Vi skal mødes på den kendte restaurant, La Ponche.
Det har siden 1930'erne været et fashionabelt sted
frekventeret af folk som Picasso og Sartre.
Nu ville jeg ønske, jeg havde læst lidt mere om Picasso og Sartre.
Han kommer for sent.
Jeg er ikke vant til at vente på mænd.
Til mit forsvar stikker alle mig hele tiden et glas champagne.
Og det forsinker.
- Goddag. - Goddag, Joan.
Eugene, hvordan går det?
- Det går godt. - Dejligt.
Velkommen til min landsby.
Jeg hørte, du havde en hybel her.
- Det har jeg, ja. - Ja?
Jeg er jo kommet her i Saint-Tropez, siden jeg var 16-17 år.
- Men Saint-Tropez var ikke som nu. - Slet ikke.
- Det var en lille fiskerlandsby. - Var det virkelig?
Coco Chanel kom her i 30'erne med Hemingway og den slags mennesker.
Så her er længe kommet en hel masse mennesker,
men før var byen ret ukendt.
- Lad os skåle for byen. Saint-Tropez. - Saint-Tropez. Absolut.
Den er god. Jeg fik ikke morgenmad.
- Det skal nok gå godt. - Åh-åh.
- Åh-åh. Pas godt på. - Ja.
Oui, chef!
- Goddag. - Goddag. Bonjour.
- Thomas, jeg er chefkok. - Thomas.
Tillad mig at foreslå min specialitet.
Jeg kan foreslå heirloom-tomater serveret med burrata fra les Pouilles.
- Skønt. Jeg elsker burrata. - Ja?
- Okay. Perfekt. - Ja. Okay.
Og til Dem vil jeg foreslå brasen ceviche.
Rå fisk med en citrus-vinaigrette.
- Rå? - Ja.
- Jeg kan ikke lide rå fisk. - Jeg har også...
Du skal aldrig spise rå fisk.
Du er den første, jeg har talt med,
der faktisk siger, hvad jeg altid selv har sagt.
Jeg kan foreslå noget andet.
- Måske en ærte-gazpacho. - Tak.
- Det lyder godt. - Ja.
- Lyder det bedre? - Ja. Tak.
- Ja. - Ja.
Tak, Thomas.
- Jeg har ret simpel smag. - Som en proletar?
- Kan du lide burgere? - Proletar.
- Hotdogs. - Ja, når vi taler mad.
Selvom det er et godt måltid.
Ingen tvivl om det.
Maden her er stik modsat fastfood.
Ingredienserne stammer fra de lokale landbrug.
Også tomaterne i Joans salat.
Og min gazpacho indeholder lokal gedeost, brousse de chèvre frais.
Det er lækkert, men det er godt, jeg ikke skal sige det to gange.
Voilà.
- Er det ikke lækkert? - Så smukt, man ikke nænner at spise det.
Jeg er ikke vild med geder, men jeg elsker gedeost.
- Det er godt. - Burrata-osten er formidabel.
Er det ikke lækkert?
Saint-Tropez...
Der er så mange megayachter...
- Ja, og de er hæslige. - ...i en og samme marina.
Det hader jeg.
Jeg tror, mange blærer sig med deres store yachter.
Jeg foretrækker bjerge og bakker.
Er der noget, jeg bør se, som ikke er
- en del af det glamourøse? - Ja, du skal helt sikkert se
Saint-Tropez' små sidegader,
hvor der ligger et væld af skønne, små butikker.
Det er ikke Prada, Gucci og alt det der.
- Okay. - Ja, men du skal
- gennem de små gyder. - Okay.
Ærte-gazpacho... Jeg må indrømme, den var udsøgt.
Lidt gedeost. Ting, jeg kunne kende i retten.
- Dejlig frokost. Tak. - Selv tak. En fornøjelse.
Det overraskende er, at Joan siger, Saint-Tropez har mere og andet at byde på.
Jeg vil lytte til hendes råd og måske gå en tur gennem nogle små gyder.
Byen har nok mere at byde på, end man umiddelbart tror.
Bonjour, Monsieur Levy.
- Hvordan går det? - Bonjour.
- Jeg er... Ja. Oui, oui. - Er De klar til morgenmaden?
Lokal frugt, bagværk og granola,
lokal honning og blødkogte æg.
- Velbekomme. - Merci beaucoup.
Jeg spiser normalt ikke flere retter om morgenen, men pyt skidt.
Maden er ganske udsøgt, og udsigten er forrygende.
Man forstår godt, hvorfor den europæiske by er så populær.
Her er helt fantastisk.
Efter fem retter til morgenmad
har jeg vist fordøjet hele den glamourøse del af byen.
Nu vil jeg udforske den anden side af Saint-Tropez,
som Joan siger, man finder i gyder og stræder.
Min guide er lokal mad- og vinekspert, Sonia.
Vi kysser på fransk her.
Sådan?
- Første tredobbelte kys. - Ja. Hej. Bonjour.
- Er det sådan, man gør? - Ja, i Sydfrankrig
kysser vi tre gange. Sådan er vi her mod syd.
Vil du med ud og se på landsbyen?
- Mægtig gerne. - Ja?
- Så kom. Er du klar? - Sådan.
- Ja. - Mais du taler fransk.
- Bravo. - Ja.
Jeg kan mere fransk, end jeg troede. Men det kan lynhurtigt gå galt.
- Smuk lille landsby. - Ja, og faktisk
er du nu i Saint-Tropez' gamle bydel.
Når de glamourøse gæster ankommer til Saint-Tropez,
besøger de byen, men de opholder sig mere i marinaen, hvor de store yachter ligger.
Og... Men ja, det er også derfor,
at mange elskede byen, for den føltes jo som en landsby.
For mig er det her hjertet af Saint-Tropez.
Farverne og historien.
Men nu skal du se havnen.
Her til højre har vi den gamle havn.
Kan du se de små både? Dem kalder vi pointus.
- Ja, for de er jo pointu. - Pointus.
- Det betyder "spids". - Ja.
Ja, sådan. Ja, spidse.
Det er faktisk gamle fiskerbåde fra Middelhavet. Ikke?
Kontrasten mellem det nye og gamle
- er helt tydelig her... - Ja.
- ...med de gamle pointus... - Ja.
...og de enorme megayachter...
- Ja, nemlig. - ...lige bag dem.
Det er både godt og skidt,
- at yachterne... - Ja.
- ...kommer til byen. - Ja.
Jeg mener, de...
De bringer folk fra hele verden.
- Nemlig. - De fleste af os
- lever af turisme, ikke? - Det... Ja, netop.
Du er kendt. Måske har du venner derovre.
- Ikke så kendt. Ikke på den måde. - Man ved aldrig.
Jeg er mest til kajak.
Saint-Tropez har kun cirka 4.000 indbyggere.
Men om sommer strømmer 100.000 turister hver dag til byen.
De kommer nok ikke i kajak.
- Sikken skude. - Ja.
Hej.
De hilser jo.
- Ja. - De vil gerne ses.
Jeg ved snart ikke...
Det skriger nærmest bare: "Hallo, se på mig."
- "Se mig. Se, hvad jeg har." - Det ved j...
"Folkens, se lige, hvad jeg har."
Er du ikke sulten?
Hvad har du i tankerne?
Faktisk kender jeg et godt sted med alt godt fra havet.
Hvad siger du til det?
- Er fisken tilberedt? - Og fuld af B-vitamin.
- Det er sundt for kroppen. - Ja. Så...
Jeg nænner ikke at sige til Sonia,
jeg kun lige har glemt smagen af de svenske sild.
Hun vil vise mig Chez Madeleine, hendes lokale yndlingssted.
Uheldigvis for mig er deres specialitet Gillardeu-østers.
De er lidt sødere og fyldigere end mange andre østers.
Både de lokale og turisterne elsker dem.
Indtil nu altså.
Nu skal du se.
- Sådan gør jeg. Okay. Citron på. - Okay.
- Her. Godt. - Ja.
- Okay. - Kom nu.
Jeg har aldrig smagt østers,
men jeg er i Frankrig, og Sonia skal nødig tro, jeg er ganske uden dannelse.
Okay.
Det er vigtigt at turde prøve nye ting.
Det er ikke bare noget, jeg siger, men noget, jeg ønsker.
Du kan godt.
Det smagte godt.
Jeg prøvede.
Jeg kan ikke beskrive konsistensen, der rullede rundt i munden
i mit livs længste halve sekund.
- Nå... - Undskyld, men jeg er...
Det var modigt. Du prøvede.
- Skål for min første østers. - Bravo! Bravo. Du gjorde det.
Hvad er det allerbedste ved Saint-Tropez? Du holder jo virkelig af stedet.
Helt sikkert. Her i Saint-Tropez har jeg faktisk
fundet noget ægte, synes jeg.
- Og når du siger ægte, mener du... - Ja.
Det er en række ting, men det er mest
fra folk og fra de naturområder, vi har her med både kyst og skov.
- De simple ting, ikke? - Simple?
- For mig er de simple ting de bedste... - Ja.
Ikke? For mig er det simple liv joie de vivre.
Hvad med dig?
Jeg satser på joie de vivre hver dag, men jeg tror, at din er lidt mere ægte.
Fortæl mig det efter hele din tur.
- Okay. - Ja?
Vi kan vist roligt sige, at østers ikke er joie de vivre for mig.
Men Sonia fortæller,
at man kan smage mange andre lækre ting inde i landet i Provence.
Der dyrkes halvdelen af landets afgrøder på mindre end 10 % af jorden.
Og dér finder vi også et af morgenmadens højdepunkter.
Honning fra Provence. Den er så dyrebar,
at den nyder samme beskyttelse som champagne.
Anna er en af regionens bedste biavlere.
- Anna. - Goddag.
Gården ligger en time
fra Saint-Tropez, men i en anden verden med nogle helt andre regler.
Tre?
Nej, her er det to.
- Er det? - Ja.
- Jeg... - Andre steder er det tre.
- Men her i Provence er det to. - Okay.
Tænk, at det er så indviklet at hilse på folk.
Her har vi 400 bistader i alt.
- Vil du med ud for at samle honning? - Det kan vi da sagtens.
Provence er rig på vilde blomster,
og det giver både glade bier og fabelagtig honning.
Jeg glæder mig til at smage.
Jeg ville bare ønske, vi kunne skippe indsamlingen.
Jeg er ikke vild med bier.
De arbejder hårdt, men de kan altid gøre en ondt.
Ligesom revisorer.
Men jeg tror, det her er sikkert nok.
Ellers sender jeg dig en besked om, hvilket sygehus jeg er på.
Så kan du se, om du vil besøge mig.
Nå? Hvordan ser jeg ud?
Jeg føler mig som en fra Backstreet Boys.
- Er du klar til det sjove? - Ja.
Jeg passer på dig.
Vi kan ikke flytte nogle af staderne.
Bierne har indbygget GPS, der refererer til Jordens centrum,
så de ved præcis, hvor staderne, deres hjem, er.
Når de flyver ud for at finde nektar og hjem igen,
kommer de altid tilbage til præcis samme sted.
- Helt utroligt. - Det er fantastisk.
Nu vil jeg vise dig det smukkeste bistade, vi har.
Nogle mennesker bruger ordet "smuk" alt for meget.
- Er du klar til at se honning? - Ja. Måske.
- Se her. - Du milde.
Kan du se honningen rundt om rammen her?
Ja.
Ved du, hvad jeg gør nu? Jeg gør sådan.
Okay. Det virker uforsigtigt.
- Anna. - Og så...
Så kommer det her. Det er honning.
- Aha. - De arbejder stadig på den.
Ja. Jeg tror, de er knotne.
De er lidt knotne.
- Jeg tager en ramme mere. - Ja.
Den er din, ikke?
Super.
Du godeste.
Anna?
Jeg tror ikke, de kan lide mig.
Anna? De angriber mig som små jagerfly. De sidder her på handsken.
Okay.
Bierne var ærlig talt vrede og angreb mig faktisk bare.
Som små projektiler.
Okay. Vi går. Kom.
Kan du høre dem?
De helmer ikke og følger efter mig hele vejen hjem.
- Sikket fantastisk smukt hus. - Ja.
Det er et typisk hus fra det 18. århundrede.
Anna laver honning sammen med gemalen Sebastien.
Hans familie har været biavlere i generationer.
Og så skraber du.
- Kan du se honningen flyde? - Wow.
- Vil du prøve? - Ja, tak. Jeg prøver.
Perfekt. Helt perfekt.
Det er godt. Og virkelig vildt. Der er masser af honning derinde.
Masser. Er du klar til at smage honningen?
Ja. Lad os gøre det.
Annas mest populære honning er den med lavendel...
- Ja, det er lækkert. - Ja, det er.
Den er mild.
...og den med timian.
Den smager af mere. Jeg ved ikke af hvad, men det er moskusagtigt.
- Ja, lige netop. - Den er god. Moskusagtig?
Det er Provence på glas.
Med oliventræer og vingårde. Hele Provences livsstil er her.
Slap af, lyt til cikaderne, og nyd naturen...
- Ja. - Helt fantastisk.
Virkelig fascinerende.
Merci.
- Merci. - Merci beaucoup.
Det er tydeligt, at Provence ved meget om fødevarer.
Men her finder man også Frankrigs nationaldrik. Champagne?
Niks. Chardonnay? Også en ommer.
Eugene.
- Jan. - Hej.
Jan, der var min havneguide i går, har inviteret mig til at smage pastis,
der er Provences mest populære aperitif.
Velkommen.
Pastis er fremstillet på stjerneanis og lakrids.
- Det er ikke stærkt, vel? - Farven.
Det kommer an på koncentrationen. Den her er stærk.
- Den her er let. - Ja.
Den er 45 grader, så pas på.
- 45? Jeg ved ikke, hvad... - Ja, men du hælder vand i.
Betyder det...
- Hælder man så... - Nej.
...sådan bagefter?
- Santé, Eugene. - Ja. Herligt.
Ja.
Det er typisk det simple liv i Saint-Tropez.
Wow. Er den en vigtig del?
- Ja. - Ja. Det er godt.
Jeg hælder 28 grader nu.
Efter prøvesmagningen
skal man ifølge lokal tradition spille et gammelt drikkespil, pétanque.
Det er cochonnet.
- Man skal kaste sin cochonnet... - Cochonnet.
...i rette afstand.
Og så skal kuglerne ende så tæt på som muligt...
- På cochonnet? - ...på cochonnet, ja.
- Godt, så. Klar? - Ja.
Det var godt.
- Ret godt. - Bravo.
Hvordan er det?
Kom så.
Flot.
Super!
Jeg er åbenbart den fødte atlet.
- Ret godt. - Det var så godt.
- Hold da op. - Superflot.
- Se? Så du det? - Jeg så det.
Pétanque, pastis. Jeg kalder det "P&P". Det er herligt.
Jeg er vild med, at spillet er simpelt,
og at det er meget socialt.
- Oh, la, la. - Nej!
Du godeste!
Der er helt sikkert joie de vivre her.
Ikke blandt lystbåde og glamouren. Her er der intet glamourøst.
Det er helt sikkert meget sjovere.
Skål for jer. Det var mit første pétanque...
- Og første pastis. - Ja.
- Skål. - Skål.
Skål.
- Skål. - Skål!
Værsgo. Hjemmelavet iste.
- Velbekomme. - Merci.
Det er sidste dag ved den franske riviera.
Mit luksushotel har jo sine fordele,
men jeg faldt for den ægte side af stedet og ikke for lystbådene.
Når man sejler ind i Saint-Tropez i sin vildt dyre yacht,
signalerer man til andre, at man er rig.
Jeg er selv fra underholdningsbranchen.
Der hersker en vis portion "se på mig", ikke?
Men mit mål var ikke at blive kendt.
Jeg endte her bare, fordi jeg kan lide at optræde.
Jeg kan bare lide, at folk ler.
Og en, der har leet af mig,
selvom det er af de forkerte årsager siden østersfadæsen, er Sonia.
Hej, Eugene. Bonjour!
Hun lovede mig den simpleste dag i det mest fornøjelige køretøj.
Sonia.
- Se nu her! - Se.
Min franske 2CV. Hun hedder Paulette.
- Okay. - Hun er født i 1977.
Hun er ældre end mig.
- Du milde, hvor herligt. - Oui.
C'est parti!
Hvor skal vi hen?
Som du ved, holder jeg meget af en picnic på stranden.
- Så det er det, vi skal til aften. - Det lyder alle tiders.
Sonias Citroën 2CV fra 1977 er 30 år yngre end mig,
men jeg er lidt nervøs for, om den er terrængående.
Er vi stadig i Frankrig?
Vi skal besøge min ven Yann for at hente grøntsager
til vores picnic på stranden.
- Det er et stort landbrug. - Ja.
Da de lavede bilen...
Den er designet til to landmænd og en sæk kartofler.
Så vi passer perfekt ind nu.
Det er typisk Europa med en bil designet til to landmænd og en sæk kartofler.
Så er vi her.
Og der har vi Yann.
- Hej, Sonia. - Yann.
- Yann, Eugene. - Oui.
Yanns jord tæller 20 hektarer
og forsyner mange dyre hoteller og restauranter i Saint-Tropez.
Som person er han dejligt nede på jorden.
Jeg kan se, du ikke har sko på.
Det meste af året går jeg barfodet sådan her.
- Jeg kan mærke naturen. - Jeg mærker den gennem dig.
Jeg tror, vi er havnet det rette sted.
- Ja, ikke? Her er perfekt. - Vi skal plukke tomater.
- Gode tomater... - Til at starte på.
Ja. Og så prøver vi nye ting, som du... Som du aldrig har prøvet før.
- Stol på ham som på mig. - Nu igen!
Det lyder jo spændende.
Godt. Vi gør det.
I Frankrig har man konceptet terroir,
der er den smag, mad og drikke får fra jord af høj kvalitet.
Yanns terroir er kendt i hele Provence.
Merci.
- Godt. - Ja, vel?
Godt.
- Skal vi smage? - Radise? Nej.
Nej. Det er frisk ingefær.
- Forfriskende, ikke? - Jo.
- Ja. Og stærkt. - Skarpt.
- Nemlig. - Ja.
Det smager lidt af citron og...
Jeg kan intet smage, for min tunge brænder.
Men det... Det smager afgjort af ingefær.
Skal vi begynde at plukke tomater?
Oh, mama.
- Bien. Tak. - Sådan.
- Det er godt. Alle tiders tomater.
Yanns jordbrug er ikke kun økologisk, men også historisk.
Han kan lide metoder, der går helt tilbage til romerne.
Har du lyst til at prøve ploven?
Det er spændende og noget, jeg altid har ønsket mig...
- Grib chancen? - Men...
Jeg er lige bag dig.
Jeg går bag dig.
Det, du skal, hvis du vil til venstre, er,
at du trækker mod højre, og vil du til højre, så træk mod venstre.
- Og så skal du sige "Yh." - Fint.
Øh.
Bravo! Det er flot.
Kan du se?
Der er et problem.
Når man vil til venstre, skal ploven til højre.
Og vil man til højre, skal den til venstre.
Venstre.
Og mit beskedne intellekt kunne bare ikke omstille sig hurtigt nok.
Venstre.
Pas på fødderne! Åh-åh.
Flot klaret!
- Ja. - Du er dygtig.
- Wauw. Hvordan var det? - Det...
- Se selv. - Ja.
Det er lidt...
Duer det ikke til at plante i?
- Retter du op på det? - Ja.
- Godt. Har vi kurven? - Så vi kan... Perfekt.
- Lad mig bære. - Ja. Tak.
Du har jo pløjet en hel række.
Sådan.
- Merci, Yann. - Merci.
- Merci. Farvel. - Hej. Au revoir. Er du okay?
- Ja. - Ja?
- Skal jeg hjælpe? - Hvad? Nej.
Intet bifald, tak.
Før jeg kom hertil, forventede jeg komplicerede retter.
Men jeg har opdaget,
at de bedste franske retter er sæsonbetonede, lokale og simple.
Jeg glæder mig.
Det er det bedste tidspunkt.
- Se der. - Så flot.
- Fint. - Lad mig se.
- Skål for en smuk dag. - Skål for dig.
Tak.
Jeg fortalte dig jo om min joie de vivre.
De simple glæder, ikke? Hvad er dine?
Har du fundet ud af, hvad din joie de vivre er?
Jeg tror, min joie de vivre består i at opdage
Frankrig, som jeg aldrig har set det før.
Ja.
Jeg er blevet glad for Sydfrankrig.
Min hustru Deb og jeg har talt om at tilbringe
en længere periode rundt om i Europa.
Jeg tror, jeg vil slå på tromme for,
at Saint-Tropez er et godt sted at være.
Jeg troede, Saint-Tropez kun var glamour.
Men jeg har opdaget alt det smukke ved stedet.
De simple glæder er det, jeg holder af.
Jeg har lært lidt mere om Frankrig og lidt mere om mig selv.
Men mest af alt har jeg lært at takke nej, næste gang nogen tilbyder mig en østers.
Så merci og bon voyage, idet jeg rejser videre.
Næste gang...
Tyskland. Det her havde jeg bestemt ikke ventet.
Det er lidt farligt at vide, at det første, man skal,
når man ankommer, er at se en læge.
- Her er en panikknap. - Hvorfor får folk sådan en knap?
Du godeste.
- Der er 600 får. - Nej.
Jeg mister nok kontrollen.
Hold da op!
Jeg føler mig så levende.
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen