אומרים שטיולים הם החיים.
טוב, אולי, אם יום בנמל התעופה לא מוציא לך את הנשמה קודם.
כלומר, איפה עוד יגידו לך להגיע שעתיים לפני הזמן
רק כדי להתקרב באופן מסוכן לאיחור של שעתיים?
בכל זאת אני חושב שהטיולים שלי בשנה שעברה עשו לי טוב.
נדמה שהם הרחיבו את השקפת העולם שלי.
במידה מסוימת.
אז עכשיו אני מקבל על עצמי משהו שנתפס כחובה לכל מטייל ראוי לשמו.
אני עושה את אירופה.
טוב, איפה אנחנו בדיוק?
אני הולך לכבוש את היבשת...
מהכי למעלה עד הכי למטה.
אני סוטה מהדרכים הסלולות כדי לגלות פנינים נסתרות...
אתם קולטים את זה?
ולאמץ את רוח ההרפתקנות החדשה.
תראו אותי. בלי ידיים.
הם כאן. מה זה, החרטום?
אני אחנך את בלוטות הטעם שלי...
וואו, זה היה טעים.
הענבים מוכנים.
ואנסה לחיות כמו תושבי המקום.
ברוך הבא לכפר שלי.
זה מטורף.
הצלתי את חייך. זכור אותי.
אני אורז את כל הדאגות במזוודה שלי...
הם מגיעים. הם מגיעים.
אין לדעת מה הגוף יעשה כשהוא אחוז אימה.
אני לא חושב שעשיתי משהו דומה לזה מאז שהייתי ילד.
ואני עומד להגיד שלוש מילים שלא אמרתי מעולם.
אני מוכן להמראה.
אירופה -
אז אחרי סקוטלנד ושוודיה,
המסע שלי באירופה מביא אותי למדינה המתוירת ביותר בעולם.
צרפת.
אני נמצא במגרש המשחקים של המיליארדרים, סן טרופה.
יעד הנופש של האנשים הזוהרים בעולם.
יש לקוות שהם יחרגו ממנהגם למעני.
צרפת -
אין דבר שונה מזה מהמסע לשורשיה הצנועים של אמי בגלזגו.
זה באמת הוסיף חמימות לא צפויה לביקורי שם.
אבל בחיפוש אחר הרפתקאות חדשות,
עזבתי את חופי סקוטלנד כדי לנסוע כ-2,200 ק"מ לחוף הים-תיכוני...
ולנמל היפהפה הזה.
אחת הסיבות העיקריות לכך ש-90 מיליון תיירים מבקרים בצרפת בכל שנה
היא האוכל.
כלומר, אני מבין. אוכל נמצא בראש סדר העדיפויות שלי,
ולצרפת יש יותר כוכבי מישלן מכל מדינה אחרת.
אני לא בקי ברזי המטבח העילי הצרפתי.
טוגנים צרפתיים (צ'יפס), אני חושב, הם המנה הצרפתית החביבה עליי.
אבל באתי ללמוד,
ומי לא ירצה לשבת בכיתה שנראית כך?
יוג'ין, סאלוט! יוג'ין, סאלוט!
- אני כבר בא. - סאלוט, יוג'ין! בונז'ור!
- יוג'ין. - ברוך הבא. נעים מאוד, אני יאן.
היזם המקומי יאן הציע להראות לי את האתרים
בקבלת הפנים האופיינית לסן טרופה.
אנחנו יכולים לשתות כוס שמפניה.
- לחיים, יוג'ין. ו... - לחייך.
- ברוך הבא לסן טרופה. - לסן טרופה.
על דברים כאלה חשבתי כשהמראתי מטורונטו.
זה החומר של סרטים הוליוודיים.
בריג'יט ברדו היא האישה שבמו ידיה העלתה את סן טרופה למפה.
בהחלט. בהחלט. אני חושב שמאז הסרט
"Et Dieu Créa La Femme".
"ואלוהים ברא את האישה".
- בדיוק. - זה היה הסרט הגדול.
סאן טרופה נעשתה מפורסמת מאוד
והיא מושכת יותר ויותר אנשים, אבל בעיקר
מענפי האמנות, אפשר לומר, אתה יודע?
למשל, הסירה המדהימה הזאת היא של ג'ורג'יו ארמני.
וואו.
מתברר שמי שמוכר חליפות לפרנסתו יכול להרשות לעצמו סירה גדולה.
וארמני לא לבד.
גם ג'ורג' קלוני, ביונסה ובראד פיט נופשים כאן.
אני מניח שהם שולחים מסרון מראש כדי להסדיר את מקומות החניה.
אלה מגה-יאכטות. הן יכולות לחנות כאן בחינם או...
לא, לא. זה עולה 3,000 ליום,
- כדי לחנות שם. - 3,000 יורו
- כדי להחנות את הסירה שלך לילה אחד? - כן. בדיוק.
זה עושק.
אבל עלויות העגינה הן רק טיפה בים.
שכירת סופר-יאכטה יכולה לעלות עד שני מיליון דולר לשבוע.
כעת, אני לא מהממהרים להסיק מסקנות,
אבל נראה לי שמסיבה זו המקום מכונה "מפרץ המיליארדרים".
טוב, יוג'ין, נראה לי שהגיע הזמן להביא אותך למלון שלך, לא?
- תן גז, נהג. - כן, קדימה.
קשה להאמין, אבל הזמנים הטובים רק משתפרים והולכים,
כי הוזמן לי חדר במלון "לילי אוף דה ואלי",
מלון שפורח בלב אזור כפרי עוצר נשימה כל כך,
ששימש השראה לאמנים דגולים כמו מונה, סזאן וואן גוך.
אני לא בקי באמנות. שנה אחר שנה קיבלתי ציון 78 באמנות.
אבל ודאי אצליח להרשים את מנהל המלון, סטפן,
בצרפתית התיכונית שלי.
- בונז'ור. - בונז'ור, מיסייה לוי.
טרה ביין, טרה ביין. מרסי.
לעונג הוא לנו לארח אותך אצלנו.
- בכיף. - בבקשה.
במחיר של מעט יותר מ-6,000 דולר ללילה, זה לא מקום זול,
אלא אם אתם שוהים באחת מהמגה-יאכטות,
ואז זו דווקא מציאה.
כך או כך, אני אוהב את המקום מאוד.
מרסי.
בבקשה. ברוך הבא לסוויטה המלאה שלך, אדוני.
אלוהים אדירים.
המלון תוכנן ע"י אחד האדריכלים המובילים בצרפת,
פיליפ סטארק, שנראה שפועל בגישה של מעורבות מלאה.
כל הפרטים נבחרים ע"י פיליפ סטארק.
למעשה, כל מוצר,
אם אנחנו רוצים לשנות או להזיז אותו, אנחנו צריכים לבדוק איתו קודם.
הוא אדם שיורד לפרטים הקטנים.
מעצב שלא אוהבים שמזיזים משהו בחדר?
זה עלול להקשות על האורח להיכנס למיטה.
- בריכת שחייה פרטית משלך. - וואו.
טוב, בכלל לא צריך לצאת מהסוויטה.
לא צריך לצאת.
יופי. תמצא אותי בחדר שלי בשלושת הימים הבאים.
וכדי לארח לי לחברה, עוד שמפניה,
מתוצרת מיסייה סטארק בכבודו ובעצמו.
זו כבר כוס השמפניה השנייה שלי היום.
קשה להתחיל ככה את היום, אבל אני עושה כמיטב יכולתי.
ותודה שבחרת להתארח אצלנו.
לחייך, אדוני.
אני באמת לא חושב שיש לי יותר מדי על מה להתלונן עכשיו.
ולא שאני אדם שמרבה להתלונן.
כל הכבוד לפיליפ.
לא אזיז כלום.
לא תראו אותי מזיז כלום, אולי חוץ מכוס השמפניה הזאת.
אבל אני לא נוגע בשולחן.
כל כמה שהייתי שמח להישאר במקומי,
אני רוצה לקבל את כל המידע על סן טרופה ממישהי שמכירה את המקום טוב מכולם.
יש לה וילה כאן כבר יותר מ-25 שנה
וייתכן שהיא עדיין האדם הזוהר ביותר בעיר.
קיבלתי הזמנה מג'ואן קולינס לארוחת ערב בסן טרופה.
זה לא משהו שאני אומר יום יום.
היא הופיעה בסרטים, היא הופיעה בטלוויזיה.
"שושלת" הייתה סדרה ענקית.
אנחנו נפגשים במסעדה מקומית מפורסמת בשם "לה פונש".
מקום פופולרי ואופנתי משנות ה-1930,
שאירח דמויות כמו פיקאסו וסארטר.
וכרגע אינני יכול שלא להצטער על כך שלא קראתי על פיקאסו ועל סארטר.
איפה הוא? הוא מאחר?
אני לא נוהגת לחכות לגברים.
טוב, למען ההגינות,
הגבר הזה מוזמן לשמפניה ע"י כל אדם שהוא פוגש,
ולכן האיחור.
- שלום. - שלום, ג'ואן.
שלום, יוג'ין. מה שלומך?
- כן, שלומי טוב. שלומי טוב. - יופי.
ברוך הבא לכפר שלי.
באמת שמעתי שיש לך חדרון כאן.
- נכון. כן. - א-הה.
כלומר, אני מבקרת בסן טרופה בקביעות מגיל 16 או 17.
אבל סן טרופה לא הייתה מה שהיא עכשיו.
ממש לא.
- היא הייתה כפר דייגים קטן. - באמת?
קוקו שאנל ביקרה כאן בשנות ה-30 עם המינגוויי ואנשים כאלה.
אז הרבה אנשים מגיעים לכאן כבר זמן רב,
אבל בימים ההם המקום עוד לא התגלה.
נרים כוסית לחיי העיר, סן טרופה.
סן טרופה. בהחלט.
זה טעים מאוד. ולא אכלתי ארוחת בוקר.
- אלוהים יודע מה יקרה. - או-או.
- או-או. תיזהרי. תיזהרי. - ממ-הממ.
ווי, שף!
- שלום. - שלום. בונז'ור.
- אני תומאס, השף הראשי. - תומאס.
אני רוצה להמליץ לכם על המנות המיוחדות שלי.
אני יכול להמליץ
על אוסף עגבניות מורשת מוגשות עם בוראטה מפוליה.
- נפלא. אני מתה על בוראטה. - תרצי?
- טוב. מצוין. - כן. טוב.
ולך, מיסייה, אני יכול להמליץ על סביצ'ה סרגוס.
זה דג נא בוויניגרט הדרים.
- דג נא? - כן.
- תמיד יש לי בעיה עם דג נא. - יש לי...
לעולם, לעולם אל תאכל דג נא.
את האדם היחיד שדיברתי איתו
שאומר את מה שאני אמרתי כל הזמן.
אם תרצה, אני יכול להציע משהו אחר.
- אולי גספאצ'ו אפונה. - בטח. כן.
- זה נחמד. - כן.
- נשמע לך עדיף? - כן, בהחלט.
- טוב. - כן.
תודה, תומאס.
- את יודעת, הטעם שלי פשוט מאוד. - המוני?
- אתה אוהב המבורגר? - המוני.
- נקניקייה בלחמנייה. - כן, בכל הקשור לאוכל.
אף שזו ארוחה טובה,
זה בטוח.
האוכל כאן הוא ההפך ממזון מהיר.
החומרים מובאים מחוות בסביבה,
כמו העגבניות בסלט של ג'ואן.
והגספצ'ו שלי מכיל גבינת עיזים מקומית, ברוס דה שברה פרה.
מעדן, אבל שם שאתקשה לחזור עליו.
בבקשה.
נכון שזה טוב?
זה נראה יפה כל כך, שחבל לאכול.
אני לא מת על עיזים, אבל אני אוהב גבינת עיזים.
- זה טעים. - הבוראטה מדהימה.
נכון שזה טעים?
סן טרופה...
אף פעם לא ראיתי כל כך הרבה מגה-יאכטות...
- כן, אני יודעת. הן איומות. - בנמל אחד.
אני שונאת את זה.
אני חושב שיש הרבה ראוותנות סביב היאכטות הגדולות האלה.
אני מעדיפה את ההרים והגבעות.
יש מקום שכדאי לבקר בו שלא נמצא
- על מסלול הזוהר כאן בסן טרופה? - כן, אתה חייב ללכת
לסמטאות הקטנות של סן טרופה,
ושם תראה הרבה חנויות אומנים מקסימות
שהן לא פראדה או גוצ'י וכל אלה.
- בסדר. - אבל תצטרך
- להסתובב בסמטאות הקטנות. - בסדר.
גספצ'ו האפונה, אני חייב לומר, היה טעים.
מעט גבינת עזים. היו בו דברים שזיהיתי.
- הייתה ארוחה נהדרת. תודה. - תודה לך. נהניתי מאוד.
ההפתעה ההיא, שלדברי ג'ון,
לסן טרופה יש צד נוסף.
אז אני חושב שאשמע לעצתה
ואלך לשוטט בסמטאות קטנות.
אני חושב שיש אולי יש בעיר הזאת יותר מן הנראה לעין.
בונז'ור, מיסייה לוי.
- מה שלומך היום? - בונז'ור.
- מוכן לארוחת הבוקר? - כן. ווי, ווי.
פירות מקומיים, מאפים, גרנולה,
דבש מקומי וביצים רכות.
- בתיאבון. - מרסי בוקו.
אני לא נוהג לאכול ארוחת בוקר שנחלקת למנות, אבל הפעם אחרוג ממנהגי.
האוכל טעים באופן יוצא דופן והנוף מהמם.
אפשר להבין למה זה מקום פופולרי כל כך באירופה.
הוא פשוט יפהפה. באמת.
אחרי ארוחת בוקר בת חמש מנות,
נראה לי שעיכלתי עד תום את החלק הזוהר של העיר.
אז אני יוצא לתור את הצד האחר של סן טרופה,
שלדבר ג'ואן, חבוי בסמטאות הקטנות.
מורת הדרך היא מומחית מקומית ליין ולמזון, סוניה.
בוא נתנשק כמו צרפתים. אתה בצרפת.
אתה יודע?
- הטריפל הראשון שלי. - בונז'ור.
- זה מה שעושים? - זה דרום צרפת,
אז אנחנו נותנים שלוש נשיקות, כנהוג בדרום צרפת. כן.
תרצה לבוא איתי לגלות את הכפר?
- אני אשמח. - כן?
- אז בוא. מוכן? - אה, הולכים.
- כן. - אתה דובר צרפתית.
- בראבו. - כן...
נראה שאני יודע יותר צרפתית מכפי שחשבתי,
אבל אני עלול להיתקע בכל רגע.
- תראי את הכפר הקטן הזה. - כן. למעשה,
אתה נמצא עכשיו בחלק הישן של סן טרופה.
כמובן, כשאנשי הזוהר באים לסן טרופה,
הם מבקרים בו, אבל הם יבלו זמן רב יותר, אתה יודע,
בנמל הראשי שבו עוגנות היאכטות הגדולות.
אבל כן, גם בגלל זה, אתה יודע,
הרבה אנשים התאהבו במקום, כי יש בו אווירה של כפר אמיתי.
בעיניי, כאן זו סן טרופה האמיתית.
הצבעים, ההיסטוריה של המקום.
עכשיו אני רוצה להראות לך את הנמל.
מימין זה הנמל הישן.
אתה רואה את הסירות הקטנות? הן נקראות "פוינטוס".
- פוינטוס. - כן, אתה רואה שהן מחודדות?
- "פוינטו" זה "חד". - חד.
כן, בצורה כזאת. מחודד.
למעשה, אלה סירות דיג ישנות מהים התיכון.
כן?
אין דבר שמשקף את סן טרופז העתיקה מול החדשה
- כמו המראה הזה כאן... - כן.
- של הפוינטוס הישנות... - כן.
והמגה-יאכטות הענקיות...
- כן. - שעוגנות מאחוריהן.
אבל זה גם טוב וגם רע,
- כן. - היאכטות
- שבאות לסן טרופה, נכון? - כן.
כלומר, הן...
הן מביאות הרבה אנשים מכל העולם.
- נכון. - רובנו
- מתפרנסים מתיירות, אתה יודע? כן. - כן. נכון.
אתה מפורסם. אולי יש לך חברים שם.
- אני לא עד כדי מפורסם. לא עד כדי כך. - מי יודע.
אותי תמצאי בקיאק.
רק כ-4,000 בני אדם מתגוררים קבוע בסן טרופה.
אבל בקיץ העיר מוצפת ב-100,000 תיירים בכל יום.
אני מנחש שאיש מהם לא הגיע בקיאק.
- תראי את הבובה הזאת. - יפה. כן.
היי.
רואה? הם אומרים "היי".
- כן. - הם אוהבים להיראות.
לא יודע. את יודעת,
משהו כאילו צועק: "היי, תסתכלו עליי."
- "תסתכלו עליי. תראו מה יש לי." - נכון...
"היי, תראו כולם מה יש לי."
אתה לא רעב?
- על מה חשבת? - טוב, למעשה,
אני מכירה מקום נחמד שבו נוכל לאכול פירות ים.
מתאים לך?
- מבושלים? - הם מלאים ויטמין בי, אתה יודע.
- הם בריאים מאוד. - כן, הם...
אין לי לב לספר לסוניה
שעדיין יש לי טעם של הרינג שוודי בפה.
אבל היא משתוקקת לקחת אותי ל"שה מדלן",
המקום השכונתי החביב עליה.
לרוע מזלי,
הספציאליטה של המסעדה הן צדפות מסוג אויסטר ז'ילרדו.
הן נחשבות למתוקות, בשרניות ועשירות יותר מרבות אחרות,
והן אהובות מאוד על תושבי המקום ועל התיירים כאחד.
עד עכשיו.
אני אראה לך. טוב.
- ככה אני עושה את זה. טוב. לימון מלמעלה. - טוב.
- זה. - כן.
- טוב. - קדימה.
אף פעם לא אכלתי אויסטר,
אבל אני בצרפת ולא רוצה שסוניה תחשוב שאני לגמרי חסר תרבות.
טוב.
אני חושב שחשוב לנסות דברים חדשים.
אני לא סתם אומר. אני רוצה לעמוד במילה שלי.
קטן עליך.
וואו, זה היה טעים כל כך.
טעמתי.
אני לא יכול לתאר את המרקם שהתגלגל לי סביב הלשון
במשך חצי השנייה הארוכה בחיי.
- אז... - צר לי על זה. אני פשוט...
טוב, זה היה אמיץ. עשית את זה.
- לחיי האויסטר הראשון שלי. - בראבו! בראבו. עברת את זה בשלום.
ספרי לי מה את באמת אוהבת בסן טרופה.
נראה שאת אוהבת אותה כל כך.
בהחלט. למעשה, כאן בסן טרופה,
אני חושב שמצאתי אותנטיות.
- וכשאת אומרת "אותנטיות" את מתכוונת... - כן.
זו תערובת של כל מיני דברים, אבל בעיקר
מהאנשים, מהאזורים הטבעיים שיש לנו כאן,
קו החוף, היער.
- דברים פשוטים, אבל... - דברים פשוטים?
- אבל בעיניי אין על דברים פשוטים... - כן.
אתה יודע? חיים פשוטים בעיניי הם שמחת החיים.
מה איתך?
אני מנסה להפגין שמחת חיים יום יום,
אבל יש לי הרגשה ששמחת החיים שלך קצת יותר אותנטית.
תספר לי בסוף הטיול שלך.
- טוב. - כן?
אני חושב שאפשר לומר בבטחה שאויסטרים לא מוסיפים הרבה שמחה לחיי.
אבל סוניה אומרת
שיש שפע של מעדנים שיש לטעום בשפלה הפנימית של המדינה במחוז פרובנס,
שם מגדלים מחצית מהמזון במדינה על פחות מעשרה אחוז מהאדמה.
ביניהם אחד השיאים של ארוחת הבוקר שלי היום,
דבש פרובנסאלי. דבש מוערך כל כך,
שהוא נהנה ממעמד מוגן כמו שמפנייה.
אנה היא אחת הדבוראיות המצליחות במחוז.
- אנה. - שלום.
החווה שלה נמצאת שעה נסיעה מהחוף של סן טרופה,
אבל זה עולם אחר עם חוקים אחרים.
שלוש?
לא. כאן זה שתיים.
- כאן זה שתיים? - כן.
- הייתי... - במקומות אחרים זה שלוש.
- אבל כאן בפרובנס, שתיים. - טוב.
מי ידע שכל כך מסובך להגיד שלום?
יש לנו בסך הכול 400 כוורות.
אז אתה מוכן לעזור לי לרדות דבש?
בטח, זה אפשרי.
בפרובנס יש מגוון גדול של פרחי בר,
מה שמשמח את הדבורים ומניב דבש נפלא.
אשמח לטעום ממנו.
רק הייתי שמח לוותר על החלק של הרדייה.
אני לא מת על דבורים.
הן עושות את העבודה,
אבל אין לדעת מתי הן יעקצו אותך.
הכרתי רואי חשבון כאלה.
אבל אני חושב שזה יהיה די בטוח.
אם לא, אשלח פתק עם שם בית החולים שבו אני מאושפז,
ותוכלו להחליט אם אתם רוצים לבוא לבקר.
איך אני נראה?
אני מרגיש כמו אחד מ"הבקסטריט בויז".
- מוכן לחלק הכיפי? - בסדר.
אני אגן עליך.
כל הכוורות שרואים כאן, אסור להזיז אותן.
לדבורים יש בגופן ג'י-פי-אס שקשור למרכז כדור הארץ
והן יודעות בדיוק איפה נמצאות הכוורות, הבית שלהן.
אז כשהן יוצאות ללקט צוף וחוזרות,
הן תמיד יחזרו לאותו מקום בדיוק.
- זה מדהים. - זה מדהים.
אז עכשיו אראה לך את הכוורת הכי יפה שלנו.
יש אנשים שמשתמשים בצורה קצת חופשית במילה "יפה".
- מוכן לראות דבש? - כן. פחות או יותר.
- תראה את זה. - וואו.
אתה רואה, סביב המסגרת כאן, זה הדבש.
כן.
אתה יודע מה אעשה עכשיו? זה מה שאעשה.
טוב. זה לא נראה רעיון מוצלח במיוחד.
- אנה. - וכשאני עושה את זה,
הדבש יורד. זה הדבש.
- א-הה. - זה אומר שהן עדיין עובדות עליו.
כן. נדמה לי שהן קצת כועסות.
הן קצת כועסות.
- עכשיו אקח עוד מסגרת. - א-הה.
זו שלך. כן?
מעולה.
אוי, אלוהים.
אנה?
אבוי. נראה לי שהן לא מחבבות אותי.
אנה? הן מסתערות עליי עכשיו כמו מטוסי מיג. הן על הכפפה שלי.
בסדר.
באמת, היו שם כמו דבורים זועמות
שממש תקפו אותי.
כמו יריות.
טוב, בוא נלך. קדימה.
שומעים את זה?
הן לא עוזבות אותי. הן יעקבו אחריי הביתה.
- איזה בית יפה. - כן.
בית טיפוסי מהמאה ה-18.
אנה מנהלת את העסק עם בעלה סבסטיאן,
נצר למשפחת דבוראים מדורי דורות.
חותכים את זה.
- אתה רואה את הדבש ניגר? - וואו.
- רוצה לטעום? - כן. אני אטעם.
מושלם. זה מושלם.
זה טוב. זה ממש מטורף. יש כאן המון דבש.
המון. מוכן לטעימת הדבש?
כן, כן, כן. בואי נטעם.
הטעמים המצליחים ביותר של אנה הם דבש לבנדר...
- כן, זה מעדן. - נכון.
קליל מאוד.
ודבש תימין.
הטעם חזק בהרבה.
לא יודע מה זה. טעם מושק או משהו.
- כן, מושק. בדיוק. - זה באמת מושק?
זו פרובנס בצנצנת.
עצי הזית, הכרמים, אורח החיים בפרובנס, הכול כאן.
תופסים שלווה, מקשיבים לציקדות, נהנים מהטבע...
- כן. - וזה נפלא.
זה באמת מרתק.
מרסי. מרסי. מרסי.
- מרסי. - מרסי בוקו.
אז די ברור שבפרובנס יודעים דבר או שניים על אוכל,
אבל פרובנס היא גם ביתו של המשקה הלאומי של צרפת. שמפניה?
לא. שרדונה? שוב טעות.
יוג'ין.
- יאן. - היי.
יאן, מורה הדרך שלי מאתמול בנמל, הזמין אותי לטעום פסטיס,
האפריטיף האהוב ביותר של פרובנס.
נעים מאוד להכיר. ברוך הבא.
פסטיס הוא ליקר שעשוי מאניס הכוכב ומשוש קירח.
- זה לא, כאילו, חזק, נכון? - הצבע.
זה תלוי בריכוז. זה אחד חזק.
- זה אחד קליל. - כן.
זה 45 מעלות. אז צריך להיזהר.
- 45 מעלות. אני לא בטוח מה... - כן, אבל מוסיפים מים.
זה אומר ש...
- זה אומר שאתה ככה... - לא.
אחרי שגמרת לשתות את זה?
- לבריאות, יוג'ין. - כן. נפלא.
כן.
זה ממש כמו אורח החיים הפשוט של סן טרופה.
וואו, זה חלק גדול בו?
- כן. - כן. זה טוב.
אני בסביבות 28 מעלות עכשיו.
אחרי טעימת הפסטיס,
לפי המסורת המקומית יש לשחק משחק שתייה בן 100 שנה בשם פטאנק.
זה הקושונה.
- צריך לזרוק את הקושונה... - קושונה.
לא קרוב מדי, לא רחוק מדי.
ואז צריך לזרוק את הכדור כמה שיותר קרוב...
- לקושונה? - לקושונה. בדיוק.
- טוב. נתחיל. מוכנים? - כן.
זה לא רע.
- זה לא רע. - היי, בראבו.
איך זה?
בוא.
זה יפה.
מעולה!
מתברר שאני ספורטאי מלידה.
- זה לא רע. - זה יפה מאוד.
- וואו. - יפה מאוד.
- רואה? אתה רואה את זה? - אני רואה.
פטאנק, פסטיס. אני קורא לזה פי ופי. אני נהנה מכל רגע.
אני אוהב את הפשטות של המשחק
ואת העובדה שבעצם זה פשוט מפגש חברתי.
- או-לה-לה. - לא!
אלוהים.
כאן ללא ספק יש שמחת חיים.
זה לא היאכטות, זה לא הזוהר. כאן לא תמצאו זוהר.
זה פשוט יותר כיף.
אז לחיי כולכם. זה הפטאנק הראשון שלי...
- והפסטיס הראשון שלך. - והפסטיס הראשון שלי.
- לחיים, יוג'ין. - הנה.
לחיים.
- לחיים. - לחיים, חבר'ה.
בבקשה. הנה התה הקר הביתי שלך.
- להנאתך. - מרסי.
זה היום האחרון שלי בריביירה הצרפתית.
אומנם למלון הפאר שלי יש קסם משלו,
הצד האותנטי של המקום הוא זה שכבש אותי,
לא היאכטות.
כשנכנסים לסן טרופה ביאכטה שעולה 600 מיליון דולר,
זו הצהרה לציבור שיש לך כסף.
אני פועל בעסקי הבידור.
קיימת בתחום הזה מידה מסוימת של "תסתכלו עליי,"
אבל לא נכנסתי אליו כדי להיות ידוען.
נכנסתי לזה כי אני אוהב לשחק.
אני אוהב להצחיק אנשים.
ומישהי שצוחקת יחד איתי,
מכל הסיבות הלא נכונות, יש להודות, מאז הפשלה עם האויסטרים, היא סוניה.
היי, יוג'ין. בונז'ור!
היא הבטיחה לי את היום הפשוט ביותר ברכב המהנה ביותר.
סוניה.
- רואה מה הבאתי לך היום? - תראי.
זאת הדה-שבו שלי. שמה פולט.
- בסדר. - והיא נולדה ב-1977.
היא מבוגרת ממני.
- אוי, אלוהים. זה מעולה. - ווי.
קדימה!
לאן נוסעים?
יוג'ין, אתה יודע, אחד הבילויים האהובים עליי ביותר
הוא פיקניק בחוף הים,
וזה מה שאני רוצה שנעשה הערב.
נשמע מצוין.
הסיטרואן 2-סי-וי של סוניה משנת 1977 אולי צעירה ממני ב-30 שנה,
אבל אני קצת מודאג מהיכולות שלה בדרכים לא סלולות.
אנחנו עדיין בצרפת?
ניסע לחבר שלי יאן ונקטוף ירקות
לפיקניק בחוף הים.
- זו חווה גדולה מאוד. - כן.
המכונית הזאת
עוצבה במקור בשביל שני חקלאים ושק תפוחי אדמה.
אז זה המקום הכי טוב להיות בו עכשיו.
אתה יודע שאתה באירופה כשאתה במכונית שעוצבה
בשביל שני חקלאים ושק תפוחי אדמה.
הנה. הגענו.
זה יאן שם.
- שלום, סוניה. מה שלומך? - יאן.
- יאן, זה יוג'ין. - ווי.
החווה של יאן, ששטחה 202 דונם,
מספקת סחורה לרבים ממלונות הפאר וממסעדות היוקרה של סן טרופה,
אבל הגישה שלו מקסימה בפשטותה.
שמתי לב שאתה לא נועל נעליים.
רוב השנה אני הולך יחף.
אני בא במגע עם הטבע.
אני אחווה את זה באמצעותך, נראה לי. נכון?
טוב, נראה לי שהגענו למקום הנכון.
- רואה? אמרתי לך. - נכון? אנחנו צריכים לקטוף עגבניות.
- כן, עגבניות... - בטח, כהתחלה.
כן. ואז ננסה דברים חדשים שאני חושב
שמעולם לא ניסית.
- סמוך עליו כמו שסמכת עליי. - מתחילים מחדש.
כן, נשמע מרגש מאוד.
טוב. בואו נתחיל.
לצרפתים יש מושג בשם "טרואר,"
שהוא הטעם שנותנת למאכלים ולמשקאות קרקע איכותית.
הטרואר של יאן מפורסם בפרובנס כולה.
מרסי.
- טעים. - לא רע, הא?
וואו, זה טעים.
- אולי נטעם את זה, לא? - צנון? לא.
לא. זה זנגביל טרי.
- זה ממש מרענן, לא? - ממש.
- כן. זה חריף מאוד. - צורב.
- נכון. - כן, כן.
יש לזה קצת טעם של לימון ו...
אני לא יכול לחוש בשום טעם כי הלשון שלי שורפת עכשיו.
אבל אין ספק שיש לזה טעם של זנגביל.
אז נתחיל לקטוף עגבניות?
הו, מאמא.
- טוב. תודה. - בבקשה.
- תודה. - זה טוב.
יש לנו עגבניות נהדרות.
הגישה של יאן היא לא רק אורגנית, היא גם היסטורית.
הוא מעדיף מסורות חקלאיות מימי הרומאים.
תרצה לנסות את המחרשה?
זה יהיה טוב. זה תמיד היה ברשימת הדברים לעשות לפני מותי.
- מוכן להסתכן? - אבל...
אני אהיה ישר מאחוריך.
אהיה מאחוריך.
כל מה שצריך לעשות, כשאתה רוצה לפנות שמאלה,
אתה מושך ימינה, וכשאתה רוצה לפנות ימינה, אתה מושך שמאלה.
- אתה צריך גם להגיד "או." - כן.
או.
בראבו! יפה מאוד.
אתה רואה?
זה העניין במחרשה.
כשרוצים לפנות שמאלה, צריך להזיז אותה ימינה.
וכשרוצים ימינה, מזיזים אותה שמאלה.
שמאלה, שמאלה, שמאלה.
והמוח הקטן שלי
לא הצליח לבצע את החילוף הזה מספיק מהר.
שמאלה, שמאלה.
תיזהר על הרגליים. תיזהר על הרגליים. או-או. או-או.
כל הכבוד.
- כן, כן, כן. - היי, אתה טוב.
- וואו. איך היה? - טוב...
- תסתכלו. - כן.
זה קצת...
כן. לא טוב לשתילה?
- תצטרך לחזור ולתקן את זה? - כן. נוכל לתקן.
- טוב. הסל שלנו כאן? - מושלם.
- תני לי לסחוב לך אותו. - בסדר. תודה רבה.
בחייך, הרגע חרשת תלם שלם.
טוב. קדימה.
- מרסי, יאן. - מרסי, יוג'ין.
- מרסי, סוניה. להת'. - ביי. אתה בסדר?
- כן, אני בסדר. - כן?
- בטוח שאתה לא רוצה עזרה? - לא, לא.
אין צורך.
לפני הביקור בסן טרופה, ציפיתי לבישול מסובך.
אבל מה שגיליתי זה
שהאוכל הצרפתי הכי טוב הוא עונתי, מקומי ופשוט.
אני מצפה לזה בכיליון עיניים, סוניה.
זו השעה הכי טובה לבוא לכאן.
- תסתכל. - יפה, יפה.
- כל כך יפה. - תני לי לראות.
לסיומו של יום יפה.
לחייך.
תודה.
סיפרתי לך על שמחת החיים שלי.
אתה יודע, ההנאות הפשוטות. מה שלך?
מצאת את ההגדרה שלך לשמחת חיים?
אני חושב ששמחת החיים שלי היא פשוט הגילוי...
של צרפת שטרם גיליתי.
כן.
באמת התאהבתי בדרום צרפת.
אשתי דב ואני דיברנו על מעבר
לתקופה ממושכת במקומות שונים באירופה.
אני חושב שאני אדגיש חזק את הנקודה
שסן טרופה היא מקום נפלא לביקור.
הרושם שלי על סן טרופה היה זוהר מוחלט.
כך שיופיו של המקום היה תגלית בשבילי.
הנאות פשוטות הן בעצם המטרה האמיתית שלי.
למדתי עוד הרבה על צרפת ועוד קצת על עצמי.
אבל יותר מכול, למדתי לסרב בנימוס
לאדם הבא שיציע לי אויסטר.
אז מרסי ודרך צלחה בהמשך המסע שלי.
בפרק הבא...
גרמניה. מה שבהחלט לא ציפיתי היה זה.
קצת מאיים לדעת שהדבר הראשון שתעשה
בכניסתך למלון הוא לבקר אצל הרופא.
כאן יש לחצן מצוקה.
למה שמישהו יזדקק ללחצן מצוקה?
אוי, אלוהים.
- יש מאחוריי 600 כבשים. - לא.
אני עלול לאבד שליטה כאן.
אוי ואבוי... כן.
אני מרגיש חי.
תרגום: גלית אקסלרד