Sako, keliauti reiškia gyventi.
Na, gal, jei po dienos, praleistos oro uoste, dar turi jėgų.
Na, kur dar būtumėte prašomas atvykti prieš dvi valandas,
kad kone dviem valandom pavėluotumėte?
Tačiau pernykštės kelionės, manau, išėjo man į naudą.
Jos praplėtė mano požiūrį.
Šiek tiek.
Taigi dabar darysiu tai, ką privalo daryt kiekvienas save gerbiantis keliautojas.
Keliausiu po Europą.
Gerai, tai kur mes konkrečiai?
Aplankysiu visą žemyną...
nuo paties viršaus iki apačios.
Nukrypsiu nuo pramintų takų tam, kad atrasčiau paslėptus perlus...
Ar matote tai?
...ir panirčiau į nuotykius.
Tik pažiūrėkite į mane. Be rankų.
Jie čia. Kas tai, nusilenkimas?
Tobulinsiu savo skonio receptorius...
Labai skanu.
Vynuogės pasiruošusios.
...ir bandysiu pagyvent kaip vietinis.
Sveikas atvykęs į mano kaimą.
Beprotystė.
Aš išgelbėjau tau gyvybę. Prisimink mane.
Nerimo į kelionę neimu...
Jau atvažiuoja. Atvažiuoja.
Negali žinoti, kaip kūnas reaguos į siaubą.
Manau, nieko panašaus nesu daręs nuo pat vaikystės.
...ir ištarsiu tris žodžius, kurių gyvenime nesu sakęs.
Aš pasiruošęs kilti.
EUROPA
Taigi, po Škotijos ir Švedijos,
atkeliavau į labiausiai lankomą šalį pasaulyje.
Prancūziją.
Atvykau į milijardierių žaidimų aikštelę Sen Tropezą.
Čia ilsėtis mėgsta pačios glamūriškiausios įžymybės.
Tikiuosi, man padarys išimtį.
PRANCŪZIJA
Čia niekas neprimena kuklaus mano mamos gyvenimo Glazge.
Tai išties netikėtai sušildė mano apsilankymą ten.
Bet ieškodamas naujų nuotykių,
išvykau iš Škotijos ir nukeliavau 2 250 km Viduržemio jūros pakrantės...
ir šio nuostabaus uosto link.
Viena populiariausių priežasčių, dėl ko 90 mln. turistų kasmet aplanko Prancūziją,
yra maistas.
Puikiai juos suprantu. Maistas mano sąraše užima vieną pirmųjų vietų,
o Prancūzija turi daugiausia Mišelino žvaigždžių.
Aukštąją prancūzų virtuvę išmanau menkai.
Prancūziškos bulvytės, regis, yra mano, a, mėgstamiausias prancūziškas patiekalas.
Bet atvykau mokytis,
o kas nenorėtų mokytis tokioje klasėje?
Judžinai, salut! Judžinai, salut!
- Tuojau! - Salut, Judžinai! Bonjour!
- Judžinas, - Sveiki. Malonu susipažinti. Janas.
Vietos verslininkas Janas pasisiūlė man aprodyti apylinkes
sutikdamas pagal Sen Tropezo tradicijas.
Taurę šampano?
- Į sveikatą, Judžinai, ir, a... - Už jus.
- ...sveiki atvykę į Sen Tropezą. - Už Sen Tropezą.
Štai ką turėjau mintyse išvykdamas iš Toronto.
Lyg iš Holivudo filmų.
Bridžit Bardo, regis, pirmoji išgarsino Sen Tropezą.
Tiesa, tiesa. Viskas prasidėjo nuo filmo
„Et Dieu Créa La Femme“.
„Ir Dievas sukūrė moterį“.
- Būtent. - Tai... Populiarus filmas buvo.
Sen Tropezas tapo žinomas
ir čia ėmė, a, plaukti, a, daugiau žmonių, bet labiau iš, a,
meno, a, srities, suprantate?
Pavyzdžiui, šis nuostabus laivas priklauso Džordžijui, a, Armaniui.
Oo.
Pasirodo, siūdamas kostiumus gali užsidirbt gana didelei jachtai.
Ir Armanis toks ne vienas.
Džordžas Klūnis, Bejoncė ir Bradas Pitas taip pat atostogauja čia.
Spėju, jie žinutėmis susitaria iš anksto, kas kur švartuos savo jachtas.
Tai megajachtos. Jas čia laiko nemokamai ar...
Ne ne. Tai, a, kainuoja po 3 000, a, už parą,
- kad laikytų čia, a, jachtą. - 3 000 eurų
- už naktį šioje prieplaukoje? - Taip. Būtent.
Pigiau grybo.
Bet švartavimosi įkainiai – lašas jūroje.
Tokios superjachtos frachtavimas savaitei gali atsieiti du milijonus dolerių.
Na, nors nesu gudrutis,
bet manau, jog todėl ši įlanka vadinama Milijardierių.
Gerai, Judžinai, metas nuplukdyti jus į, a, jūsų viešbutį, ne?
- Visu greičiu pirmyn, vairuotojau. - Taip, lekiam.
Sunku patikėti, bet diena eina vis geryn,
nes manęs laukia „Lily of the Valley“,
viešbutis, lyg lelija žydintis amą atimančioje aplinkoje,
įkvėpusioje tokius žymius dailininkus kaip Monė, Sezaną ir Van Gogą.
Nesu meno žinovas. Iš dailės mokykloje turėjau vos patenkinamą pažymį.
Užtat viešbučio valdytojui Stefanui ketinu padaryti įspūdį
savo mokyklinėmis prancūzų kalbos žiniomis.
- Bonjour. - Bonjour, Monsieur Levi.
Très bien, très bien. Merci.
Mums išties labai malonu jūsų čia sulaukt.
- Žinoma. - Prašom.
Šis viešbutis nepigus, kambariai čia nuo 6 000 už naktį,
nebent apsistojate vienoje tų megajachtų,
tokiu atveju, čia bus tikrai pigiau.
Bet kuriuo atveju, man čia labai patinka.
Merci.
Prašom. Bienvenue į savo liukso numerį, pone.
O viešpatėliau.
Viešbutį projektavo vienas garsiausių Prancūzijos architektų
Filipas Starkas, kuris, regis, ir toliau rūpinasi savo kūriniu.
Filipas Starkas čia parinko visas detales.
Faktiškai, jei norėtume
pakeisti ką ar perkelti, turime pasitarti su juo.
Jam rūpi kiekviena detalė.
Dizaineris, draudžiantis be jo žinios judinti daiktus?
Sudėtinga bus atsigult į lovą.
- Jūsų asmeninis baseinas. - Oo.
Na, nesinori iš čia niekur eiti.
Ir nebūtina.
Puiku. Būsiu savo numeryje tris dienas.
O man draugiją palaikys dar daugiau šampano,
išpilstyto paties mesjė Starko.
Na, šiandien tai jau antra taurė šampano.
Sudėtinga dienos pradžia, bet aš stengiuos kiek galiu.
Ir ačiū, kad apsistojote pas mus.
Į jūsų sveikatą, pone.
Tikrai neturiu kuo labai skųstis.
Nesu iš tų, kurie nuolat skundžiasi.
Pagarba Filipui.
Aš nieko čia neperkėlinėsiu.
Tikrai nieko nekilosiu, pakelsiu nebent šią šampano taurę,
bet, em, stalo aš neliesiu.
Kad ir kaip norėčiau likti čia, kur esu,
einu susitikti su žmogumi, geriausiai pažįstantį Sen Tropezą.
Ji jau 25 metus turi čia vilą,
ir, gali būti, tebėra glamūriškiausia asmenybė miestelyje.
Vakarienei Sen Tropeze mane pakvietė Džoan Kolins.
Šios frazės netariu kasdien.
Ji filmavosi kine, televizijoje.
Serialas „Dinastija“ buvo itin populiarus.
Mes susitinkame žymiame vietos restorane „La Ponche“.
Nuo 1930-ųjų madingoje susitikimų vietoje,
kur lankėsi tokie kaip Pikasas ir Sartras.
Dabar gailiuosi, kad daugiau neskaičiau apie Pikasą ir Sartrą.
Kur jis? Vėluoja.
Paprastai aš vyrų nelaukiu.
Na, jei atvirai,
šį vyrą šampanu girdo visi, ką tik jis sutinka,
todėl jis ir vėluoja.
- Labas. - Labas, Džoan.
Sveikas, Judžinai. Kaip tu?
- Aš puikiai. Puikiai. - Puiku.
Sveikas atvykęs į mano kaimą.
Girdėjau, turi čia namuką.
- Turiu. Taip. - Aha.
Na, į Sen Tropezą atvykstu praktiškai nuo 16-kos ar 17-kos.
Bet Sen Tropezas tada nebuvo šių dienų Sen Tropezas.
Visai ne.
- Tai buvo tylus mažytis žvejų kaimelis. - Ar taip? Rimtai?
Ketvirtajame dešimtmetyje čia atvykdavo Koko Šanel, Hemingvėjus ir panašūs žmonės.
Taigi... daug kas čia atvykdavo ir tais laikais,
bet iš esmės jis nebuvo pasaulio atrastas.
Na, išgerkim už šį miestą. Už Sen Tropezą.
Už Sen Tropezą. Žinoma.
Puikus vynas. O aš nepusryčiavau.
- Dievas žino, kuo tai baigsis. - Ojoj.
- Ėjėj. Saugokis. Saugokis. - Ojoj. Mhm.
Oui, chef!
- Sveiki. - Sveiki. Bonjour.
- Tomas, vyriausiasis „La Ponche“ šefas. - Tomai.
Noriu jums pasiūlyti savo firminį.
Siūlau paragauti
pomidorų iš paveldo kolekcijos, patiektų su, a, burata iš les Pouilles.
- Tobula. Dievinu buratą. - Patinka?
- Gerai. Puiku. - Taip. Gerai.
O jums, a, mesjė, pasiūlysiu jūrų karšių sevičės.
Žalia žuvis su citrusiniu užpilu.
- A, žalia? - Taip.
- Man kažkaip ne itin žalia žuvis. - A, turiu...
O, niekada jokiu būdu nevalgyk žalios žuvies.
Esi pirmas žmogus, sakantis tą patį,
ką ir aš visąlaik sakau.
Jei norite, galiu pasiūlyti kitą patiekalą.
- Gal žirnelių gaspačą? - Taip. Puiku.
- O, puiku. - Taip.
- Geriau skamba? - Taip, išties.
- Gerai. - Taip.
Ačiū, Tomai.
- Žinai, mano skonis gan paprastas. - Plebėjiškas?
- Mėgsti mėsainius? - Plebėjiškas.
- Dešrainius. - Taip, kalbant apie maistą.
Nors tai puikus maistas,
tai jau tikrai.
Maistas čia – tikra greito maisto priešingybė.
Produktai čia atkeliauja iš vietos ūkių,
kaip šie pomidorai Džoan salotose.
O į mano gaspačą dedamas vietos ožkos sūris, brousse de chèvre frais.
Skanus, tačiau pavadinimą antrąsyk vargu ar ištarsiu.
Voilà.
Argi ne gražu?
Tokį grožį gaila valgyt.
Nesu ožkų gerbėjas, bet ožkos sūrį mėgstu.
- Labai skanu. - Burata nepaprasta.
Argi ne skanu?
Sen Tropezas...
Nesu matęs tiek megajachtų...
- Taip, žinau. Siaubas. - ...vienoje prieplaukoje.
Man tai nepatinka.
Manau, kad tos didelės jachtos – vien pasirodymui.
Kalnai ir kalvos man labiau prie širdies.
Ar yra čia kur nueiti, kur nebūtų viso to
- glamūro Sen Tropeze? - Taip. Privalai apsilankyti
atokesnėse Sen Tropezo gatvelėse,
kur pamatysi daugybę amatininkų krautuvėlių.
Ten nebus „Prada“, „Gucci“ ir panašiai.
- Gerai. - Taip, bet būtinai
- prasieik pro atokesnius skersgatvius. - Gerai.
Žirnelių gaspačas... Turiu pasakyt, buvo itin skanus.
Atpažinau jame mažus ožkos sūrio rutuliukus.
- Puikūs buvo priešpiečiai. Ačiū. - Ačiū tau. Buvo labai smagu.
Pasirodo, pasak Džoan,
yra kita Sen Tropezo pusė.
Todėl manau, pasinaudosiu jos patarimu ir, žinot,
paklaidžiosiu po atokesnes gatveles.
Manau, kad šis miestas nėra toks, koks atrodo iš pirmo žvilgsnio.
Bonjour, mesjė Levi.
- Kaip šiandien laikotės? - Bonjour.
- Aš... Taip. Oui, oui. - Pasiruošęs pusryčiams?
Vietos vaisiai, pyragaičiai, dribsniai,
vietos medus ir minkštai virti kiaušiniai.
- Skanaus. - Merci beaucoup.
Pusryčiams paprastai nevalgau kelių patiekalų, bet padarysiu išimtį.
Maistas ypatingai skanus ir, žinot, vaizdas pritrenkiantis.
Suprantama, kodėl ši vietovė tokia populiari.
Absoliučiai nuostabu. Rimtai.
Po pusryčių iš penkių patiekalų,
manau, glamūro man jau pakaks.
Todėl vykstu tyrinėti kitos Sen Tropezo pusės,
apie kurią man pasakojo Džoan, paslėptų gatvelių.
Mano gidė – maisto ir vyno ekspertė Sonja.
Pasibučiuokime kaip prancūzai. Jūs – Prancūzijoje.
Žinote?
- Taip. Sveiki. Bonjour. - Uu, mano pirmasis trigubas bučkis.
- Tai, a... Pas jus taip priimta? - Čia Prancūzijos pietūs,
mes čia sveikindamiesi pasibučiuojame triskart. Taip.
Norėtumėte pasivaikščioti su manim ir patyrinėti miestelį?
- Mielai. - Taip?
- Eime. Pasiruošęs? - Štai.
- Taip. - Mais kalbat prancūziškai.
- Bravo. - Taip.
Regis, prancūziškai moku daugiau nei maniau,
bet galiu susimauti bet kurią minutę.
- Tik pažvelkit į šį rajoną. Taip. - Taip,
dabar esame senoje Sen Tropezo dalyje, hein?
Žinoma, kai, a, prabangą mėgstantys žmonės atvyksta į Sen Tropezą...
...jie lankosi čia, bet apsistoja toje
pagrindinio uosto dalyje, kur tos jachtos.
Ir, a... Bet taip, žinote,
daugeliui čia patiko tai, jog čia jautiesi kaip kaime.
Man čia tikras... Sen Tropezas.
Šios spalvos. Istorija.
Bet dabar aš jums parodysiu uostą.
Dešinėje matote senąjį uostą.
Matote tas mažas valteles? Jos vadinasi pointus.
- Taip, nes matote, jos smailiagalės. - Pointus.
- „Pointu“ reiškia smailus. - O, smailus.
Taip, toks. Smailus.
Iš tiesų tai seni Viduržemio jūros žvejų laiveliai
Taip?
Labai iškalbingas seno ir naujo Sen Tropezo pavyzdys –
- šis vaizdas čia... - Taip.
- ...senų pointus laivelių... - Taip.
...ir šių megajachtų...
- Taip. - ...prišvartuotų iškart už jų.
Bet tai ir blogai, ir gerai,
- tos... tos... jachtos, atplaukiančios... - Taip.
- ...į Sen Tropezą, tiesa? - Taip.
Noriu pasakyt, jos...
Jos sutraukia daug žmonių iš viso pasaulio.
- Tiesa. - A, daugelis mūsų
- pragyvenam iš turizmo, suprantate? Taip. - Tai... Taip. Tiesa.
Jūs – įžymus. Gal sutiksite čia pažįstamų.
- Aš... Nesu toks įžymus. Ne tiek įžymus. - A? Negali žinoti.
Aš plaukioju kajaku.
Sen Tropezas turi tik 4 000 gyventojų.
Bet vasarą į šį miestą plūsta po 100 000 turistų kasdien.
Spėju, nė vienas jų neatplaukė čia kajaku.
- Kokia gražuolė. - Labai graži, taip.
Sveiki.
Matot, jie sveikinasi.
- Taip. - Nori būt pamatyti.
Aš nežinau, suprantat?
Kažkas... Lyg kažkas klyktų: „Ei, pažiūrėkit į mane.“
- „Žiūrėkit į mane. Žiūrėkit, ką turiu.“ - O, ži...
„Ei, visi, žiūrėkite, ką turiu.“
Išalkote?
- Em, ką turite galvoje? - O, na, šiaip jau
žinau vieną vietą, kur tiekia puikias jūrų gėrybes.
Norėtumėte?
- Jos nebus žalios? - Jose daug vitamino B.
- Labai sveika. - Taip... Na...
Nedrįsau pasakyti Sonjai,
jog ką tik atsikračiau švedų silkės skonio burnoje.
Bet ji pasiryžusi mane nuvesti į „Chez Madeleine“,
jos mėgstamą rajono vietą.
Mano nelaimei,
šio restorano firminis patiekalas – Žilardo austrės.
Manoma, jog jos saldesnės, mėsingesnės ir sodresnio skonio nei kitos,
ir yra mėgiamos vietinių bei turistų.
Iki šiol.
Aš jums parodysiu. Gerai.
- Štai kaip valgau. Gerai. Imam citriną. - Gerai.
- Štai. Tvarka. - Taip.
- Gerai. - Nagi.
Nesu valgęs austrių,
bet esu Prancūzijoje ir nenoriu, kad Sonja manytų, jog esu visiškas neišmanėlis.
Gerai.
Manau, kad svarbu ragauti naujus dalykus.
Ir šiuos žodžius noriu patvirtinti veiksmais.
Jums pavyks.
Oo, labai skanu buvo.
Aš paragavau.
Negaliu nė pasakyti, kokios tekstūros buvo tas daiktas, viliojęsis ant liežuvio
ilgiausią pusę sekundės gyvenime.
- Taigi, na... - Aš labai atsiprašau. Tiesiog...
Na, bet buvote drąsus. Jūs ryžotės.
- Už mano pirmąją austrę. - Bravo! Bravo. Jums pavyko.
Sakykit, kuo jums labiausiai patinka Sen Tropezas.
Jūs, regis, jį labai mylite.
Tikrai taip. Em, čia, Sen Tropeze
man regis, radau, em, autentiškumą.
- Ką jums reiškia autentiškumas? - Taip. Taip.
Įvairių dalykų mišinį, bet iš esmės, a, nuo, a...
žmonių iki... žinote, čionykštės gamtos,
pakrantės, miškų.
- Paprasti dalykai, bet, suprantat. - Paprasti dalykai?
- Paprastumas man labiausiai patinka... - Taip.
...suprantat? Paprastas gyvenimas yra mano joie de vivre.
O jums?
Aš stengiuos turėt joie de vivre kasdien,
bet kažkas man sako, kad jūs tai patiriate autentiškiau.
Paklausiu jūsų apie tai kelionei baigiantis.
- Gerai. - Taip?
Manau, galiu pasakyt, jog austrės nesuteikia daug joie mano vivre.
Bet pasak Sonjos,
galim prisiragauti skanėstų Provanse,
kur 10 proc. teritorijos auginama pusė šalies maisto.
Taip pat ir vienas skaniausių produktų, mano ragautų per pusryčius.
Provanso medus. Taip aukštai vertinamas,
jog yra taip pat saugomas kaip ir šampanas.
Ana yra viena sėkmingiausių regiono bitininkių.
- Ana. - Sveiki.
Jos ūkis – už valandos kelio nuo Sen Tropezo,
tačiau čia jau kitas pasaulis su kitomis taisyklėmis.
Trys?
A, ne. Čia tik du.
- Čia du? - Taip.
- Aš jau... - Kitur trys.
- O čia, Provanse, du. - Aišku.
Kas galėjo žinot, kad pasisveikinimas gali būt toks sudėtingas?
Iš viso turime 400 avilių.
Taigi, ar pasiruošęs padėti man kopinėti medų?
Žinoma, galime pakopinėti.
Provanse auga gausybė lauko gėlių,
iš kurių laimingos bitės suneša nuostabų medų.
Nekantrauju jo paragauti.
Tik norėčiau praleisti kopinėjimo etapą.
Ne itin mėgstu bites.
Jos gerai dirba,
bet negali žinoti, kada jos įgels tau.
Pažinojau tokius buhalterius.
Manau, kad kostiumas saugus.
Jei ne, atsiųsiu laiškelį... laiškelį su ligoninės adresu,
o jūs jau nuspręsite, lankyti mane ar ne.
A? Kaip atrodau?
Jaučiuosi kaip „Backstreet Boys“ narys.
- Pasiruošęs linksmiausiai daliai? - Taip.
Aš jus saugosiu.
Avilių, kuriuos matote, negalime judinti.
Bitės turi savo navigacinę sistemą, susijusią su Žemės centru,
ir jos visada žino, kur jų aviliai, kur jų namai.
Išskridusios rinkti nektaro,
jos visada grįš tiksliai į tą pačią vietą.
- Nuostabu. Išties. - Nuostabu.
Aš jums parodysiu patį gražiausią avilį, kokį tik čia turime.
Kai kurie žmonės labai laisvai interpretuoja žodį „gražiausias“.
- Norite pamatyti medų? - A, taip. Lyg ir.
- Pažiūrėkite. - Vajė.
Matote čia, palei rėmą? Čia medus.
Taip.
Žinote, ką padarysiu? Padarysiu štai ką.
Gerai. Regis, ne itin gera mintis.
- Ana. - Kai taip darau,
jis krenta. Čia medus.
Jos vis dar triūsia.
Taip. Regis, bitės kažką įtaria.
Jos truputį pyksta.
Dabar ištrauksiu kitą rėmelį.
Čia jūsų. Taip?
Super.
O Dieve.
Ana?
O, varge. Aš joms, regis, nepatinku.
Ana? Jos lekia į mane kaip naikintuvai. Jos ant mano pirštinės.
Gerai.
Čia zvimbė kelios piktos bitės,
jau kėsinosi man įgelti.
Lėkė į mane tarsi kulkos.
Tiek to. Eime. Nagi.
Girdite?
Neatstoja nuo manęs. Jos seks paskui mane iki namų.
- Koks nuostabus namas. - Taip.
Tipinis 18 amžiaus namas.
Ana užsiima verslu kartu su savo vyru Sebastijanu,
kurio šeimoje jau kelios kartos bitininkų.
Ir pjaunam.
- Matot, kaip sunkiasi medus? - Oo.
- Norite pamėginti? - Ir... Pamėginsiu. Em...
Puiku. Tobula.
Labai gerai. Sunku patikėti, kiek čia daug medaus.
Daug. Norite paragauti, a, medaus?
Taip, taip, taip. Ragaukim.
Perkamiausios Anos medaus rūšys – levandų...
- Taip, nuostabu. - Išties.
Itin lengvas.
...ir čiobrelių.
Kur kas sodresnis skonis.
Nežinau, koks čia skonis. Lyg ir muskuso.
- Taip, muskuso. Tiksliai. - Labai skanu. Muskusas?
Provansas stiklainyje.
Alyvmedžiai, vynuogynai. Provanso gyvenimas, viskas čia.
Nusiraminu, klausau cikadų, mėgaujuosi gamta...
- Taip. - ...ir tai fantastiška.
Išties žavinga.
Merci. Merci. Merci.
- Merci. - Merci beaucoup.
Taigi, akivaizdu, jog Provanse išmano apie maistą,
tačiau čia dar yra nacionalinio Prancūzijos gėrimo tėvynė. Šampano?
Ne. Šardonė? Spėkit dar sykį.
Judžinai.
- Janai. - Labas.
Janas, mano vakarykštis uosto gidas, pakvietė mane paragauti pastis –
mėgstamiausio Provanso aperityvo.
Malonu susipažinti. Sveiki.
Pastis gaminamas iš anyžių ir saldymedžio.
- Ne itin stiprus, tiesa? - Spalva.
Priklauso nuo koncentracijos. Šitas – stiprus.
- Šitas – lengvas. - Taip.
Pats gėrimas 45 laipsnių stiprumo. Tad būkit atsargus.
- 45 laipsniai. Nesu tikras, ar ... - Pilam vandens.
Ar tai reiškia...
- kad tampi toks... - Ne.
...jo išgėręs?
- Santé, Judžinai. - Taip. Nuostabu.
Aha.
Toks štai paprastas gyvenimo būdas Sen Tropeze.
Oo, tai – svarbi dalis?
- Taip. - Taip. Labai skanu.
Manau, kad jau išgėriau 28 laipsnius.
Paragavę pastis, pagal tradiciją
sužaisime petankę. Šį žaidimą prie stikliuko čia žaidžia jau šimtmetį.
Čia – cochonnet.
- Turite numesti cochonnet... - Cochonnet.
...nei per arti, nei per toli.
Tada reikia numesti kamuoliukus kuo arčiau...
- Prie... prie cochonnet? - ...prie cochonnet. Būtent.
- Gerai. Pradedam. Pasiruošę? - Taip.
Labai neblogai.
- Labai neblogai. - Ei, bravo.
Kaip aš jums?
Labai arti.
Puiku.
Supergerai!
Pasirodo, esu talentingas sportininkas.
- Labai neblogai. - Tikrai gerai.
- O, oho. - Supergerai.
- Matėt? Matėt? - Aš mačiau.
Petankė, pastis. P ir P, kaip vadinu. Liuks.
Man patiko šio žaidimo paprastumas
ir tai, kaip jis suburia žmones.
- O, la la. - Ne!
O, smagumėlis!
Štai kas yra joie de vivre.
Ne jachtos, ne glamūras. Glamūro čia nė su žiburiu nerasit.
Tai kur kas smagiau.
Na, už jus visus. Pirmąsyk žaidžiau petankę...
- Ir pirmąsyk ragavot pastis. - ...ir pirmas pastis.
- Į sveikatą, Judžinai. - Važiuojam.
Į sveikatą.
- Į sveikatą. - Į sveikatą, bičiuliai.
Prašom. Jūsų naminė arbata su ledu.
- Skanaus. - Merci.
Paskutinė mano diena Prancūzijos Rivjeroje.
Ir nors mano prabangus viešbutis išties labai žavingas,
vis tik pamilau autentiškąją šios vietos pusę,
ne jachtas.
Prišvartavęs Sen Tropeze savo 600 mln. vertės jachtą,
parodai žmonėms, kad turi pinigų.
Klausykit, aš dirbu pramogų srityje.
Ir jei dėmesys man būtų nemalonus, tuo neužsiimčiau.
Bet aš tuo užsiimu ne tam, kad tapčiau įžymybe.
Aš ėjau į šią sritį, nes aš, žinot, mėgstu vaidinti.
Man patinka, suprantat... juokinti žmones.
O su manimi nemažai juokėsi
ir visai be priežasties po mano nesėkmės su austrėmis, tai Sonja.
Labas, Judžinai. Bonjour!
Ji pažadėjo man itin paprastą dieną su linksmu automobiliuku.
Sonja.
- Matot, ką šiandien turiu? - Na.
Tai mano prancūziška 2CV. Vardu Poletė.
- Aišku. - Ji gimė 1977 m.
Ji vyresnė už mane.
- Vajetau. Žiauriai smagu. - Oui.
C'est parti!
Kur mes važiuojam?
Kaip žinote, Judžinai, vienas mėgstamiausių mano užsiėmimų –
iškylos paplūdimyje.
Tai ir siūlau jums šįvakar.
Na, skamba nuostabiai.
Nors Sonjos 1977-ųjų „Citroën 2CV“ 30 metų jaunesnis už mane,
vis tiek abejoju jo gebėjimais bekelėje.
Ar mes dar Prancūzijoje?
Užsuksime pas mano draugą Janą daržovių
savo paplūdimio iškylai.
- Čia nemenkas ūkis. - Taip.
Šis automobilis...
Na, iš esmės, šis automobilis kurtas dviem ūkininkams ir maišui bulvių.
Taigi, mums čia kaip tik vieta.
Supranti, jog atsidūrei Europoje, jei automobilis kurtas
dviem ūkininkams ir maišui bulvių.
Atvažiavom. Štai.
Ten ateina Janas.
- Labas, Sonja. Sveika. - Janai.
- Janai, čia Judžinas. - Oui.
Jano 20-ies hektarų ūkis
tiekia produktus prabangiems Sen Tropezo viešbučiams ir restoranams,
bet jis pats labai paprastas vyrukas.
Matau, jūs basas.
Beveik visus metus vaikštau basas.
Geresnis ryšys su žeme.
Aš tai pajusiu per jus, manau, tiesa?
Na, manau, mes teisingoje vietoje.
- Matot? Sakiau. Čia geriausia. - Tiesa? Atvykom šiek tiek pomidorų.
- Taip, skanių pomidorų... - Pradžiai.
Taip. O tada mes, a, išmėginsime...
kai ką naujo.
- Pasitikėkite juo taip, kaip ir manim. - Na, štai ir vėl.
Taip, skamba žiauriai įdomiai.
Gerai. Pirmyn.
Prancūzai turi sąvoką „terroir“.
Ji reiškia skonį, kurį suteikia maistui ar gėrimui itin kokybiška dirva.
Jano terroir yra vertinama visame Provanse.
Merci.
- Skanu. - Neblogai, a?
Oo. Labai skanu.
- Paragaukim šito. - Ridikas? Ne.
Ne. Tai, em, šviežias imbieras.
- Gerai gaivina, a? - O, tikrai.
- Taip. Labai aštru. - Aitru.
- O, taip. - Taip.
Su citrinos gaidele ir, a...
Nieko nejaučiu, nes mano liežuvis liepsnoja.
Bet tai... Skonis kaip tikro imbiero.
Gal pasirinkim, a, pomidorų?
O, mama.
- Bien. Ačiū. - Štai.
- Nuostabu.
Turime puikių pomidorų.
Janas laikosi ne tik organinių principų, bet ir istorinių.
Jo ūkininkavimo tradicijos siekia net romėnų laikus.
Norėtumėte išbandyti... a-arklą?
A, na, žinot, labai, nes visuomet apie tai svajojau...
- Surizikuosite? - ...bet, a...
Aš... Aš eisiu už tavęs.
Aš eisiu už tavęs.
Turite įsiminti vieną dalyką: jei norite sukti kairėn,
arklą lenkite dešinėn, o jei sukate dešinėn, arklą – kairėn.
- Turite ištarti „iu“. - A, taip.
Io.
Bravo! Puikiai!
Matot?
Ariant reik žinot,
kad arklą reik lenkt kairėn, jei nori sukt dešinėn.
O jei nori sukt dešinėn, arklą lenk kairėn.
Kairėn, kairėn, kairėn.
O, žinot, mano protelis
šito taip greit suvokt negalėjo.
Kairėn, kairėn.
Saugokit kojas. Kojas. Oi. Ojoj.
Šaunuolis!
- Taip, taip, taip. - Ei, viskas gerai, a?
- Oo. Ir kaip? - Tai... Na...
- Pažiūrėkite. - Taip.
A, truputį, a...
Taip. Sodinti netiks?
- Jums teks perarti vagą? - Taip. Pataisysim.
- Gerai. Krepšį turim čia? - Derėtų... Puiku.
- Leiskit man panešti. - Gerai. Labai dėkoju.
Liaukitės, jūs ką tik išarėte visą vagą.
Gerai. Eime.
- Merci, Janai. - Merci, Judžinai.
- Merci, Sonja. Viso, iki. - Iki. Au revoir. Kaip jūs?
- Viskas gerai. - Taip?
- Nenorite, kad padėčiau? - A? Ne, ne, ne.
Tik nereikia plojimų.
Vykdamas į Sen Tropezą, tikėjausi sudėtingų patiekalų.
Bet atradau, jog
geriausias prancūziškas maistas yra sezoniškas, vietinis ir paprastas.
Nekantrauju, Sonja.
Artėja geriausia dienos dalis.
- Tik pažiūrėkite. - Puiku, puiku, puiku.
- Labai gražu. - Tuoj pažiūrėsiu.
Už jūsų nuostabią dieną.
Už jus.
Ačiū.
Taigi, aš jums minėjau savo joie de vivre.
Paprastus malonumus. O kaip jums sekėsi?
Ar išsiaiškinot savo joie de vivre principą?
Manau, kad mano joie de vivre yra atrast
tokią Prancūziją, kokios nebuvau patyręs.
Taip.
Pietų Prancūzija mane sužavėjo.
Mes su žmona Debe ketinam
pagyventi skirtingose Europos šalyse.
Manau, kad primygtinai jai rekomenduosiu
Sen Tropezą kaip išties puikią vietą.
Anksčiau Sen Tropezas man siejosi tik su glamūru.
Bet aš atradau šio krašto tikrąjį grožį.
Paprasti malonumai man itin prie širdies.
Daug sužinojau apie Prancūziją ir šiek tiek apie save.
Bet svarbiausia, išmokau mandagiai atsisakyti
pasiūlymų ragauti austres.
Taigi, merci ir bon voyage, mano kelionė tęsiasi.
Kitoje serijoje...
Vokietija. Šito aš tikrai nesitikėjau.
Nuteikia gana grėsmingai, a, nes pirmas dalykas, kurį turi padaryt
atvykęs į šį viešbutį – apsilankyti pas gydytoją.
Tai panikos mygtukas.
Kam reikalingas panikos mygtukas?
O Dieve.
- Už manęs – 600 avių. - Nereikia.
Aš, regis, tuoj prarasiu kontrolę.
Vajė... O! Taip.
Jaučiuosi gyvas.
Išvertė Egidija Namavičė