De sier at å reise er å leve.
Ja, hvis ikke en dag på flyplassen har tappet deg for all energi.
Det er ingen andre steder hvor du må møte opp to timer før,
men plutselig står i fare for å være to timer forsinket.
Men jeg tror reisingen i fjor var noe positivt for meg.
Jeg har fått utvidet min horisont.
Til en viss grad.
Så nå begynner jeg med det enhver respektabel turist bør gjøre.
Jeg skal ta for meg Europa.
Greit. Hvor er vi nå?
Jeg skal ta for meg hele kontinentet
fra toppen til helt nederst.
Jeg skal utenfor allfarvei for å oppleve skjulte perler...
Får du med det?
...og omfavne denne spirende eventyrlysten.
Se på meg. Ingen hender.
Åh. De er der. Er dette baugen?
Jeg skal lære opp smaksløkene...
Oi, det er så godt!
Druene er modne.
...og prøve å leve som en innfødt.
Velkommen til landsbyen min.
Det er helt sprøtt.
Jeg reddet livet ditt. Husk meg.
Jeg skal pakke alle mine bekymringer...
Nå kommer de.
Man vet aldri hva kroppen vil gjøre når den er redd.
Jeg har ikke gjort noe liknende siden jeg var liten.
...og si tre ord jeg aldri før har sagt.
Klar for avgang.
Etter Skottland og Sverige
er jeg nå på vei til det mest besøkte landet i verden.
Frankrike.
Jeg er her på milliardærenes lekeplass, Saint-Tropez.
Stedet de mest glamorøse valfarter til.
Håper likevel jeg blir godt mottatt.
FRANKRIKE
Dette er noe helt annet enn å se hvor min mor kom fra i Glasgow.
Det ga besøket mitt der en uventet entusiasme.
Men jeg er på søken etter nye eventyr
og har forlatt Skottland for å reise 230 mil til Middelhavet...
...og denne vakre havnen.
En grunn til at 90 millioner turister besøker Frankrike hvert år er maten.
Jeg forstår det. Maten er høyt på prioriteringslisten min også.
Og Frankrike har flere Michelin-stjerner enn noe annet land.
Jeg vet ikke mye om eksklusiv fransk mat.
French fries er nok den franske retten jeg liker best.
Men jeg er her for å lære,
og hvem vil vel ikke være i et klasserom som ser slik ut?
Eugene, salut! Eugene, salut!
- Jeg kommer. - Salut! Bonjour!
- Eugene. - Velkommen. Hyggelig. Jeg er Jan.
Jan, en lokal gründer og guide, gir meg en typisk Saint-Tropez-velkomst.
Vi kan ta et glass champagne.
- Skål. Velkommen til Saint-Tropez. - For deg. For Saint-Tropez.
Det var dette jeg så for meg da jeg forlot Toronto.
Det er som Hollywood-filmer.
Brigitte Bardot var den personen som satte Saint-Tropez på kartet.
Ja, helt siden filmer som Et Dieu Créa La Femme.
Og Gud skapte kvinnen.
- Nettopp. - Den var stor.
Saint-Tropez ble kjent og tiltrakk seg flere og flere mennesker, men flere fra...
fra den mer kunstneriske verden.
Som denne utrolige båten. Det er båten til Giorgio Armani.
Wow.
Hvis man lever av å selge dresser, så har man råd til en ganske stor båt.
Armani er ikke alene.
George Clooney, Beoyncé og Brad Pitt kommer også hit på ferie.
De bestemmer nok på forhånd hvem som parkerer hvor.
Dette er megayachter. Får de parkere her gratis?
- Nei, det koster 3000 om dagen å parkere. - 3000 euro?
- For å parkere én natt? - Ja.
Et kupp.
Fortøyningskostnadene er bare en dråpe i havet.
Det kan koste opp til 2 millioner dollar i uken å leie en superyacht.
Jeg er ikke så rask til å se sammenhengen,
men jeg tror det er derfor stedet kalles for Milliardærbukta.
Det er på tide å ta deg med til hotellet ditt, Eugene.
- Full fart framover. - Kom igjen.
Utrolig nok blir ting bare bedre og bedre, for jeg har et rom på Lily of the Valley,
et hotell som stiger ut av et så spektakulært landskap
at det inspirerte kunstnere som Monet, Cézanne og Van Gogh.
Jeg er ingen kunstkjenner. Jeg fikk aldri mer enn C i forming.
Men jeg bør kunne imponere hotelldirektør Stéphane med min skolefransk.
- Bonjour. - Bonjour, monsieur Levy. Hvordan går det?
Très bien. Veldig bra, takk.
Det er en stor glede å kunne ønske deg velkommen.
Rommene koster 6000 dollar per natt. Det er ikke billig,
om du da ikke bor om bord på en megayacht, for da er det rene kuppet.
Uansett så elsker jeg det.
- Merci. - Vær så god. Velkommen til din suite.
Du store min.
En av Frankrikes største arkitekter har designet hotellet,
Philippe Starck, som visstnok har en hånd i alt.
Alle detaljer er utvalgt av Philippe Starck.
Vi må spørre ham om vi vil endre eller flytte på noen av produktene.
Han har øye for detaljer.
En designer som ikke liker at man flytter noe i rommet?
Det blir vanskelig å legge seg.
- Ditt private svømmebasseng. - Wow.
- Man trenger ikke forlate suiten. - Man trenger ikke det.
Bra. Du vil finne meg her på rommet mitt de neste tre dagene.
Og for å holde meg med selskap... Enda mer champagne,
tappet av monsieur Starck selv.
Det er faktisk mitt andre glass med champagne i dag.
En tøff måte å starte dagen, men jeg gjør mitt beste.
Takk for at du vil være her.
Og for deg, sir.
Det føles ikke som om jeg har noe å klage på akkurat nå.
Jeg er jo ikke en som pleier å klage.
All ære til Philippe. Jeg skal ikke flytte på noe.
Jeg skal ikke flytte på noe foruten dette champagneglasset,
men jeg rører ikke bordet.
Jeg skulle gjerne blitt der,
men jeg vil vite mer om Saint-Tropez av en som kjenner stedet godt.
Hun har eid en villa her i over 25 år
og er muligens byens mest glamorøse person.
Jeg er invitert på middag med Joan Collins i Saint-Tropez.
Det er ikke noe jeg sier hver dag.
Hun har vært med i filmer og TV-serier. Dynastiet var kjempepopulært.
Vi skal møtes i den berømte restauranten La Ponche.
Et fasjonabelt sted helt siden 1930-tallet.
Både Picasso og Sartre har vært gjester her.
Og nå skulle jeg ønske jeg hadde lest litt om Picasso og Sartre.
Hvor er han? Han er sen. Jeg pleier ikke vente på menn.
For å være ærlig...
Jeg får dyttet på meg champagne av alle jeg møter, og er derfor forsinket.
- Hei. - Hei, Joan.
- Hei, Eugene. Hvordan går det? - Jo, det går bra. Bare bra.
- Velkommen til landsbyen min. - Jeg hørte du har et lite sted her.
Det har jeg.
Jeg har kommet hit til Saint-Tropez siden jeg var 16-17 år.
Men Saint-Tropez var vel ikke det samme Saint-Tropez det er nå?
- Nei. Det var en liten fiskerlandsby. - Er det sant? Jaså?
Coco Chanel kom hit på 30-tallet med Hemingway og andre som ham.
Det er mange som har kommet hit lenge. Det var ikke oppdaget ennå den gangen.
- La oss skåle for byen. Saint-Tropez. - Saint-Tropez. Absolutt.
Denne er god. Jeg har ikke spist frokost. Gud vet hva som vil skje.
Pass på.
Oui, chef!
- Hei. - Hei. Bonjour.
Jeg er Thomas, kjøkkensjefen her. Får jeg foreslå en av mine spesialiteter?
Får jeg foreslå heirloom-tomater servert med burrata fra Puglia?
- Fantastisk. Jeg elsker burrata. - OK. Perfekt.
Og til deg, monsieur, vil jeg foreslå ceviche med pagell.
Den er rå med en sitrusvinaigrette.
- Rå? - Ja.
- Jeg er ikke så glad i rå fisk. - Spis aldri rå fisk.
Du er den første personen jeg har møtt som sier det jeg har sagt hele livet.
Jeg kan foreslå noe annet.
- Kanskje en gazpacho med erter. - Ja. Det høres godt ut.
- Er det bedre? - Ja.
Takk, Thomas.
- Jeg liker enkle smaker. - Plebeiisk?
- Liker du hamburgere? Pølse i brød? - Ja, når det kommer til mat, så.
Men det er et godt måltid.
Maten her er alt annet enn hurtig.
Ingrediensene kommer fra gårder i nærheten, som tomatene i Joans salat.
Og i min gazpacho er det en lokal geitost, brousse de chèvre frais.
Nydelig, men ikke noe jeg gjerne gjentar.
Voilà.
- Er ikke dette bra? - Det er for vakkert til å spises.
Jeg er ikke glad i geiter, men jeg elsker geitost.
- Dette er godt. - Burrata er så godt.
Godt?
Saint-Tropez... Jeg har aldri sett så mange megayachter...
- Ja, ikke sant. De er grusomme. - ...på ett sted.
Jeg hater det. Jeg tror de store yachtene handler mest om å vise seg fram.
Jeg foretrekker fjellene og åsene.
Er det et sted jeg bør besøke som ikke er
- like glorete? - Du bør absolutt dra
til Saint-Tropez' bakgater, hvor man finner mange individuelle forretninger
som ikke er Prada eller Gucci, og slikt.
- OK. - Ja, men du må gå gjennom bakgatene.
Denne ertegazpachoen var ganske deilig. Det var geitost og annet jeg gjenkjente.
- Det var en deilig lunsj. - Veldig hyggelig.
Ifølge Joan finnes det en annen side ved Saint-Tropez.
Jeg tror jeg vil følge hennes råd og besøke noen av bakgatene.
Det er visst mer å se her enn vi trodde.
- Bonjour, monsieur Levy. Hvordan går det? - Bonjour.
- Klar for frokost? - Det er jeg. Oui, oui.
Lokal frukt, bakverk, granola,
lokal honning og noen bløtkokte egg.
- Nyt frokosten. - Merci beaucoup.
Jeg pleier ikke dele frokosten opp i flere retter, men jeg gjør et unntak i dag.
Maten er utrolig god, og utsikten er fantastisk.
Man ser hvorfor stedet er så populært i Europa. Det er helt utrolig.
Etter en femretters frokost har jeg fått nok av den glamorøse delen av byen.
Jeg drar for å utforske den andre delen av Saint-Tropez
som Joan fortalte meg om, som er gjemt i bakgatene.
Guiden er den lokale mat- og vineksperten Sonia.
Vi tar et fransk kyss.
Ikke sant?
- Mitt første trippel. - Ja. Hei. Bonjour.
- Dere gjør det sånn? - Dette er Sør-Frankrike.
Vi kysser tre ganger i Sør-Frankrike. Vil du være med og se landsbyen?
- Gjerne. - Ja?
- Kom. Klar? - Sånn. Comment ça va?
- Ja. - Du snakker fransk!
- Bravo. - Ja.
Jeg kan mer enn jeg trodde, men det kan gå galt når som helst.
- Se på denne landsbyen. - Det er Saint-Tropez' gamleby.
Når glamorøse folk kommer til Saint-Tropez,
så besøker de byen, men de holder seg mer til havnen hvor de store yachtene er.
Det er også derfor mange elsker stedet, for det føles som en landsby.
Dette er for meg det sanne Saint-Tropez. Fargene. Historien.
Men nå vil jeg vise deg havnen. På høyre side har vi den gamle havnen.
Ser du de små båtene? De kalles for pointus.
- Ja. Du ser at de er pointu. - Pointus.
- Pointu betyr skarpe. - Spisse.
Ja, slik. Spisse.
De er gamle fiskebåter fra Middelhavet. Ja.
Ingenting sier gamle og nye Saint-Tropez som akkurat denne utsikten her
- av de gamle pointus. - Ja.
Med de store megayachtene rett bak dem.
Men det er både bra og dumt. Altså yachtene som kommer hit.
De gjør at mange mennesker fra hele verden kommer hit.
- De fleste av oss lever av turismen. - Ja, nettopp.
- Du er berømt. Venner, kanskje? - Jeg er ikke så berømt. Ikke så berømt.
Du finner meg i en kajakk.
Det er bare omtrent 4000 innbyggere i Saint-Tropez.
Men på sommeren kommer 100 000 turister per dag.
Tror ingen kommer i kajakk.
- Se på den. - Så fin.
Ser du at de vinker? De ønsker å bli sett.
Jeg vet ikke. Det er noe som liksom skriker ut: "Se på meg!"
- "Se på meg. Se hva jeg har." - Ja.
"Se hva jeg har."
- Er du sulten? - Hva har du planlagt?
Jeg vet om et lite sted hvor vi kan spise sjømat. Har du lyst på det?
- Er den kokt? - Full av B-vitaminer.
- Det er sunt. - Ja... Vel...
Jeg vil ikke fortelle Sonia at jeg nettopp er kvitt smaken av svensk sild.
Hun vil ta meg med til Chez Madeleine, yndlingsrestauranten hennes.
Dessverre for meg er restaurantens spesialitet Gillardeua-østers.
De anses for å være søtere og mer fyldige enn andre østers,
og både innbyggerne og turistene elsker dem. Fram til nå.
Jeg skal vise deg. Det er sånn man gjør det. OK. Sitron.
- Sånn. Bra. - Ja.
- OK. - Kom igjen.
Jeg har aldri spist østers,
men jeg er i Frankrike, og Sonia skal ikke tro at jeg ikke er kultivert.
OK.
Jeg mener det er viktig å prøve ting.
Det er ikke bare noe jeg sier, jeg prøver å leve sånn.
Du klarer det.
Oi, det var så godt.
Jeg smakte det. Jeg kan ikke beskrive konsistensen som rullet rundt tungen
i mitt livs lengste halve sekund.
- Nå... - Beklager, men...
Det var modig av deg.
- For min første østers. - Bravo! Du klarte det.
Fortell hva du elsker ved Saint-Tropez. For du elsker visst byen.
Ja, det gjør jeg. Jeg føler at jeg har funnet noe autentisk her.
- Når du sier autentisk, mener du... - Ja.
En blanding av ting, men først og fremst
fra folkene, fra naturen som vi har her, fra kysten til skogen.
- Enkle ting, ikke sant? - Enkle ting?
- Det enkle er det beste. - Ja.
Et enkelt liv er for meg joie de vivre. Hva med deg?
Jeg prøver å ha joie de vivre hver dag, men livet ditt er nok mer autentisk.
- Vi får se når turen din er over. - OK.
Det er nok trygt å si at østers ikke gir meg mye joie i mitt vivre.
Men Sonia sier at man kan smake mye godt i innlandet i Provence,
hvor halvparten av landets mat blir dyrket på mindre enn 10 % av landet.
Blant annet et av høydepunktene ved frokosten min i morges.
Provencalsk honning, som er så ettertraktet
at den har samme beskyttede status som champagne.
Anna er en av områdets mest suksessfulle birøktere.
- Anna. - Hei.
Gården hennes er en times kjøring fra Saint-Tropez,
men det er en annerledes verden med andre regler.
Tre?
- Nei, her er det to. - To her?
Andre steder er det tre, men her i Provence er det to.
Tenk at det er så komplisert å hilse på noen.
Vi har 400 bikuber i alt.
- Skal du hjelpe meg å høste honning? - Det kan jeg.
Provence har en mengde villblomster,
noe som gjør biene glade og skaper fantastisk honning.
Jeg gleder meg til å smake. Skulle ønske vi kunne hoppe over høstingen.
Jeg er ikke glad i bier.
De er effektive, men man vet aldri når de gjør noe som svir.
Jeg kjenner til regnskapsførere som er slik.
Jeg tror dette blir trygt nok.
Hvis ikke, skal jeg gi deg beskjed om hvilket sykehus jeg er på.
Du kan avgjøre om du vil besøke meg.
Hvordan ser jeg ut? Jeg føler meg som en av Backstreet Boys.
Klar for den morsomme delen? Jeg skal beskytte deg.
Vi kan ikke flytte på noen av disse bikubene.
Biene har innebygd GPS som er forbundet til jordens sentrum,
og de vet akkurat hvor bikuben, hjemmet deres, er.
Når de drar ut for å samle nektar,
så kommer de alltid tilbake til nøyaktig samme sted.
- Det er utrolig. - Det er det.
Jeg skal vise deg den vakreste bikuben vi har.
Enkelte bruker ordet "vakker" på en fri og enkel måte.
- Er du klar til å se honningen? - Ja, på et vis.
- Se på det. - Du store.
Ser du rundt rammen her? Her er honningen.
Ja.
Vet du hva? Jeg gjør sånn.
Tror ikke det er så lurt.
Når jeg gjør det, så renner honningen ned.
De jobber med honningen.
- Jeg tror de er litt sinte. - De er litt sinte.
Jeg skal ta en ramme til. Den er din.
Supert.
Herregud.
Anna? Jeg tror ikke de liker meg.
Anna? De angriper meg som jagerfly. De er på hansken min.
OK.
Det var noen veldig sinte bier som virkelig angrep meg.
Som små kuler.
OK. Kom igjen.
Hører du det?
De lar meg ikke være. De vil følge meg helt hjem.
- For et nydelig, nydelig hus. - Ja.
Typisk hus fra 1700-tallet.
Anna driver firmaet med mannen Sebastien.
Familien hans har vært birøktere i mange generasjoner.
- Og du skjærer... Ser du honningen? - Wow.
- Vil du prøve? - Ja, jeg vil prøve.
Perfekt. Det er perfekt.
Det er bra. Dette er sprøtt. Det er mye honning her.
- Mye. Er du klar for å smake honningen? - Ja. La oss gjøre det.
Annas bestselgende honning er lavendelhonning...
- Den er nydelig. - Det er den.
Veldig mild.
...og timian.
En mye sterkere smak. Jeg vet ikke hva det er. Jordaktig.
- Ja, det er det. - Det er fantastisk.
Det er Provence på glass.
Oliventrærne, vingårdene, det provencalske livet, alt er her.
Man kan slappe av, lytte til sikadene, nyte naturen... Og det er fantastisk.
Det er fascinerende.
- Merci. Merci. Merci. - Merci.
Det er tydelig at man kan litt om mat her i Provence,
men det er også der Frankrikes nasjonaldrikk kommer fra. Champagne?
Nei. Chardonnay? Gjett igjen.
- Eugene. - Jan.
Jan, min havneguide har invitert meg med for å smake pastis.
Provence mest populære aperitiff.
Hyggelig å møte deg. Velkommen.
Pastis er et brennevin laget av stjerneanis og lakris.
Det er vel ikke sterkt?
Det kommer an på om den er blandet ut.
Dette er en lett en. Den er 45 grader. Vær forsiktig.
45 grader. Jeg forstår ikke...
Betyr det... Betyr det at man er slik når man har drukket den?
- Santé, Eugene. - Ja, fantastisk.
- Det enkle livet i Saint-Tropez. - Dette er altså en stor del av det?
- Ja. - Ja. Dette er godt.
Jeg er ca. 28 grader nå.
Etter pastis-smakingen
må vi ifølge gamle tradisjoner også spille drikkespillet pétanque.
- Dette er en cochonnet. Du må kaste den... - Cochonnet.
Ikke for nær. Og så må du få kulene så nær du kan...
- Til cochonneten? - ...til cochonneten.
- Greit. Klare? - Ja.
- Bra. Det er ganske bra. - Bravo.
- Nå? - Kom igjen.
- Bra. - Veldig bra.
Jeg er visst et naturtalent.
- Ikke så verst. - Veldig bra.
- Så du det? - Ja, jeg så det.
Pétanque, pastis. P og P kaller jeg det. Elsker det.
Jeg elsker hvor enkelt spillet er,
og hvordan det egentlig bare er en måte å samles på.
- Oh, la, la. - Nei!
Du store!
Det er absolutt joie de vivre her.
Det er ikke yachtene eller glamouren. Det er ikke glamour her.
Dette er noe som er mye mer gøy.
For dere alle. Det er mitt første pétanque-spill.
- Og din første pastis. - Ja.
- Skål, Eugene. - Sånn, ja.
- Skål. - Skål.
Vær så god. Din hjemmelagde iste.
- Nyt den. - Merci.
Det er min siste dag på den franske delen av Rivieraen.
Luksushotellet mitt har masse sjarm,
men det er den autentiske siden av stedet jeg har falt for, ikke yachtene.
Når man seiler inn i Saint-Tropez på en yacht til 600 millioner dollar,
så er det for å vise folk at man har penger.
Jeg jobber i underholdningsindustrien.
Den inneholder en viss grad av "se på meg".
Men jeg begynte ikke med dette for å bli kjendis.
Jeg gjorde det fordi jeg liker å være skuespiller.
Jeg liker å få... Jeg liker at folk ler.
Og noen som har ledd sammen med meg,
av feil grunn siden østerskatastrofen, er Sonia.
Hei, Eugene. Bonjour!
Hun har lovt meg en enkel dag i et morsomt kjøretøy.
Sonia.
Ser du hva jeg har med? Det er min franske2CV. Hun heter Paulette.
- OK. - Hun ble til i 1977. Er eldre enn jeg er.
- Du store min. Fantastisk. - Oui.
La oss dra!
- Hvor skal vi? - Noe av det jeg liker best å gjøre
er å ha piknik på stranden, og det skal vi ha i kveld.
Det høres flott ut.
Sonias Citroën 2CV fra 1977 er kanskje 30 år yngre enn jeg er,
men jeg er litt bekymret for hvordan den er i terrenget.
Er vi fremdeles i Frankrike?
Vi skal dra til Yann og hente noen grønnsaker til pikniken vår.
- Det er en stor gård. - Ja.
Da de designet denne bilen, var den laget for to bønder og en sekk poteter.
Det er det beste stedet å være nå.
Du vet du er i Europa når bilen du sitter i er designet
for to bønder og en sekk poteter.
Vi er framme.
Dette er Yann. Bonjour, Yann.
- Hei, Sonia. Hvordan går det? - Yann.
Dette er Eugene.
Yanns gård på 200 mål
leverer varer til luksushoteller og restauranter i Saint-Tropez,
men han har en svært jordnær tilnærming.
Du har ingen sko på deg.
Jeg går barbent mesteparten av året. En nær kontakt med naturen.
Jeg skal føle den gjennom deg. Greit?
Vi er på rett sted.
- Det var det jeg sa. Det beste. - Vi er her for å hente noen tomater.
Ja. Og jeg tror vi skal bruke ting som du ikke har prøvd før.
- Stol på ham som med meg. - Nå skjer det igjen. Spennende.
Greit. Vi prøver.
Franskmennene snakker om "terroir",
smaken god jord gir til mat og drikke.
Yanns terroir er kjent i hele Provence.
Merci.
- God. - Ikke ille.
De er virkelig gode.
- Prøv denne. - Reddik? Nei.
Nei, det er fersk ingefær.
- Veldig friskt? - Ja.
- Det er veldig sterkt. - Veldig skarp.
Den smaker litt av sitron.
Jeg smaker ingenting for tungen min brenner.
Men det smaker iallfall ingefær.
- Skal vi plukke noen tomater? - Åh, mamma!
- Takk. - Vær så god.
Dette er bra. Vi har noen flotte tomater.
Yanns fremgangsmåte er ikke bare økologisk, men også historisk.
Han bruker metoder som stammer fra romerne.
Har du lyst til å prøve plogen?
Vel... Det ville vært moro. Har alltid hatt lyst...
- Ta sjansen. - Jeg skal holde meg rett bak deg.
Rett bak deg.
Det man må gjøre når man ønsker å gå til venstre,
er å trekke på høyre siden. Og motsatt til høyre.
- Og du må si "uu". - Ja. Uu.
- Bravo! Det går bra! - Der ser du.
Dette er greia med plogen. Vil du til venstre, flytter du den til høyre.
Og motsatt til høyre.
Venstre, venstre.
Men den lille hjernen min klarte ikke å få til den overgangen.
- Venstre. - Pass føttene dine. Oi sann.
Så bra!
- Ja. - Du er god.
- Hvordan var det? - Vel... Du kan jo ta en titt.
Det er litt...
- Ikke bra nok? Må du fikse det? - Vi kan fikse det.
- Greit. Har vi kurven? - Perfekt.
- La meg bære den. - Takk.
- Du har pløyd en hel rad. - Sånn.
- Merci, Yann. - Merci.
- Ha det. Au revoir. Går det bra? - Ja.
- En hjelpende hånd? - Nei. Jeg trenger ingen applaus.
Før jeg kom til Saint-Tropez forventet jeg komplisert mat.
Men jeg har oppdaget at den beste franske maten er lokal og enkel.
- Jeg gleder meg, Sonia. - Den fineste tiden på dagen her.
- Se der. - Bra.
- Så fint. - La meg se.
- For din vakre dag. - For deg.
Takk. Jeg fortalte deg om min joie de vivre.
De enkle gledene. Hva med din? Fant du definisjonen av din joie de vivre?
Jeg tror min joie de vivre bare er å oppdage,
et Frankrike jeg ikke helt hadde oppdaget før.
Ja.
Jeg liker virkelig Sør-Frankrike.
Min kone Deb og jeg har snakket om å tilbringe
en lengre periode her i Europa.
Jeg tror jeg vil understreke
hvor fint det ville være å tilbringe tid i Saint-Tropez.
Jeg trodde Saint-Tropez bare besto av glamour.
Men nå har jeg oppdaget hvor vakkert det er her.
Enkle gleder er egentlig hva jeg handler om.
Jeg har lært mye mer om Frankrike og litt mer om meg selv.
Men først og fremst at jeg høflig bør takke nei
neste gang noen tilbyr meg østers.
Jeg sier merci og bon voyage nå som reisen fortsetter.
Neste gang...
Tyskland. Jeg forventet absolutt ikke dette.
Det er illevarslende når det første man gjør på et hotell er å besøke legen.
- Her er det en panikknapp. - Hvorfor trenger noen det?
Herregud. Det er 600 sauer bak meg. Tror jeg mister kontrollen.
Du store... Au!
Jeg føler meg levende.
Tekst: Tina Shortland