Hovorí sa, že cestovať znamená žiť.
Možno áno, pokiaľ z vás deň strávený na letisku nevycicia všetok život.
Kam inam máte prísť o dve hodiny skôr,
len aby ste sa až nebezpečne priblížili k dvojhodinovému meškaniu?
Aj napriek tomu si myslím, že mi minuloročné cestovanie prospelo.
Zdá sa, že mi rozšírilo obzory.
Do istej miery.
A tak sa vydám na miesto, ktoré zjavne musí zdolať
každý uznávaný cestovateľ.
Pokorím Európu.
Tak dobre. Kde presne sme?
Prejdem celý kontinent.
Od samotného vrchu až po úplný spodok.
Vydám sa mimo vychodených chodníčkov, odhalím skryté skvosty...
Natáčaš to?
...a prijmem v sebe začínajúceho dobrodružného ducha.
Pozrite. Nedržím sa.
Sú priamo tu. Čo to je? Úklon?
Vycibrím svoje chuťové poháriky...
Páni, výborné.
Hrozno je pripravené.
...a pokúsim sa žiť ako miestni.
Vitajte u mňa v dedine.
Šialenstvo.
Zachránil som ťa. Nezabudni na mňa.
Všetky svoje obavy zavriem do kufra...
Už idú.
Nikdy neviete, čo urobí telo v úplnom strachu.
Nič podobné som od detstva nerobil.
...a vyrieknem tri slová, ktoré som nikdy nepovedal.
Pripravený na vzlet.
EUGENE LEVY: NEOCHOTNÝ CESTOVATEĽ
EURÓPA
Po Škótsku a Švédsku
ma moja cesta po Európe zaviedla do najnavštevovanejšej krajiny na svete.
Do Francúzska.
Som na ihrisku milionárov, v Saint-Tropez.
Na mieste, kam sa utiekajú tí najoslňujúcejší ľudia.
Snáď pri mne urobia výnimku.
FRANCÚZSKO
Je to úplný opak skromného Glasgowa, odkiaľ pochádza moja mama.
Dodalo to môjmu pobytu v Škótsku neočakávanú vrúcnosť.
Ale keďže hľadám nové dobrodružstvá,
opustil som škótske pobrežie a precestoval 2 250 kilometrov k Stredozemnému moru...
a do tohto nádherného prístavu.
Jedným z dôvodov, prečo Francúzsko každoročne navštívi 90 miliónov turistov,
je jedlo.
Chápem. Jedlo je vlastne na úplnej špičke aj mojich priorít.
A Francúzsko má najviac michelinských hviezd zo všetkých krajín.
O špičkovej francúzskej kuchyni toho veľa neviem.
Mojím najobľúbenejším francúzskym jedlom sú asi francúzske zemiaky.
Prišiel som sa sem však niečo naučiť,
a koho by nebavilo byť v takto vyzerajúcej učebni?
Eugene, salut! Eugene, salut!
- Hneď som tam! - Salut, Eugene! Bonjour!
- Eugene. - Vitajte. Teší ma. Som Jan.
Miestny podnikateľ Jan mi chce ukázať pamiatky, no až po privítaní
typickom pre Saint-Tropez.
Dáme si pohár šampanského.
- Nazdravie, Eugene... - Na vás.
- ...a vitajte. - Na Saint-Tropez.
Presne takéto niečo som si predstavoval, keď som vyrážal z Toronta.
Ako z hollywoodskych filmov.
Myslím, že vďaka Brigitte Bardotovej sa Saint-Tropez preslávilo.
Veru, veru. Stalo sa tak po tom filme,
Et Dieu Créa La Femme.
...a Boh stvoril ženu.
- Presne. - Bol to trhák.
Ním sa mesto preslávilo
a stalo sa lákadlom pre čoraz viac ľudí,
povedzme, že z umeleckého priemyslu.
Napríklad táto úžasná loď patrí Giorgiovi Armanimu.
Fíha.
Zdá sa, že ak sa živíte predajom oblekov, môžete si dovoliť poriadne veľkú loď.
A dovoliť si ju môžu aj iní.
Dovolenkujú tu aj George Clooney, Beyoncé a Brad Pitt.
Asi si dopredu napíšu a dohodnú sa, kto kde bude parkovať.
Sú to megajachty. Môžu tu kotviť zadarmo alebo...
Nie. Parkovanie stojí
- 3 000 za deň. - Tritisíc eur,
- ak tu chcete kotviť na noc? - Áno. Presne.
To je výhodné.
Ale náklady na kotvenie sú len kvapkou v mori.
Prenájom superjachty môže stáť až dva milióny dolárov za týždeň.
Nehovorím, že si viem rýchlo spojiť dve a dve dokopy,
ale asi preto sa to tu volá Billionaire's Bay – Miliardárska zátoka.
Už je čas vziať vás do hotela, však?
- Plnou parou vpred, vodič. - Áno, poďme.
Neverím, ale všetko sa len zlepšuje.
Som totižto ubytovaný v hoteli Lily of the Valley.
Tento hotel sa nachádza v úchvatnej krajine,
ktorá inšpirovala veľkých umelcov, akými sú Monet, Cézanne a Van Gogh.
Nie som znalec umenia. Na výtvarnej som bol priemerný trojkár.
Ale hotelového manažéra Stéphana by som mal dokázať ohúriť
svojou stredoškolskou francúzštinou.
- Bonjour. - Bonjour, monsieur.
Très bien. Merci.
Je nám potešením privítať vás.
- Iste. - Prosím.
Noc v tomto hoteli stojí 6-tisíc dolárov, čo nie je málo,
pokiaľ nemáte jednu z tých megajácht,
vtedy sa to fakt oplatí.
Tak či tak, veľmi sa mi tu páči.
Merci.
Prosím. Bienvenue vo vašom apartmáne, pane.
Bože dobrý.
Hotel naprojektoval jeden z najlepších francúzskych architektov,
Philippe Starck, ktorý, ako sa zdá, má svoj osobitý prístup.
Každý detail vybral Philippe Starck.
Vlastne, ak by sme chceli
s čímkoľvek pohnúť alebo to zmeniť, musíme sa ho najprv opýtať.
Ten si dá na detailoch záležať.
Projektant, ktorému sa nepáči, ak niečím pohnete?
Možno bude problém dostať sa do postele.
- Váš súkromný bazén. - Páni.
Nemusel by som odísť z apartmánu.
Ani nemusíte.
Dobre. Celé tri dni budem v izbe.
A aby som nebol sám, ďalšie šampanské
od samotného monsieura Starcka.
Toto je dnes už moje druhé šampanské.
Ťažký začiatok dňa, ale robím, čo môžem.
Ďakujeme za návštevu.
Na vás, pane.
Momentálne mi nenapadá veľa vecí, na ktoré by som sa mohol sťažovať.
A niežeby som to robil často.
Pochvala Philippovi.
Nič nepresuniem.
Neuvidíte, že by som niečo presúval, možno okrem tohto pohára šampanského,
ale stola sa nedotknem.
Hoci by som veľmi rád ostal priamo tu,
chcem sa niečo naučiť o Saint-Tropez od niekoho, kto ho pozná najlepšie.
Táto žena tu celých 25 rokov vlastní vilu
a asi stále je tou najoslnivejšou osobou v meste.
Joan Collinsová ma pozvala na večeru v Saint-Tropez.
To nemôžem povedať každý deň.
Bola vo filmoch. Bola v televízii.
Dynasty bol veľmi populárny seriál.
Máme sa stretnúť v preslávenej miestnej reštaurácii La Ponche.
Populárne miesto už od 30. rokov 20. storočia,
ktoré hostilo Picassa a Sartreho.
Teraz si želám, aby som si o nich naštudoval viac.
Kde je? Mešká.
Väčšinou na mužov nečakám.
Aby to bolo fér,
tento chlapík dostáva šampanské od každého, koho stretne,
preto to meškanie.
- Zdravím. - Dobrý deň, Joan.
Zdravím, Eugene. Ako sa máte?
- Ale dobre. Dobre. - Tak je dobre.
Vitajte u mňa v dedine.
Dopočul som sa, že tu vlastníte dom.
Áno, vlastním.
Navštevujem Saint-Tropez od svojich 16 – 17 rokov.
Ale vtedajšie Saint-Tropez sa nepodobá tomu súčasnému.
Vôbec nie.
- Kedysi to bola malá rybárska dedinka. - Naozaj?
Coco Chanel spolu s Hemingwayom a ďalšími navštevovali toto mesto v 30. rokoch.
Takže, mnohí sem chodili už dlhšie,
ale bolo v podstate neobjavené.
Tak si pripime na Saint-Tropez.
Na Saint-Tropez. Áno.
Výborné, no ešte som neraňajkovala.
Bohvie, čo sa bude dať.
Pozor.
Oui, chef!
- Dobrý deň. - Dobrý. Bonjour.
- Thomas, hlavný šéfkuchár. - Thomas.
Rád by som vám ponúkol jednu zo špecialít.
Ponúkam vám
paradajky pásikavé s burratou z les Pouilles.
- Úžasné. Zbožňujem burratu. - Áno?
- Dobre, výborne. - Áno.
A vám, monsieur, by som mohol ponúknuť ceviche z morského vlka.
Je surový s citrusovou zálievkou.
- Surový? - Áno.
- So surovou rybou nemáme dobrý vzťah. - Mám...
Nikdy nejedzte surovú rybu.
Ste prvá osoba,
ktorá hovorí to, čo celý čas hovorím ja.
Môžem vám ponúknuť niečo iné.
- Možno hráškové gazpacho. - Iste. Áno.
- Môže byť. - Áno.
- Znie to lepšie? - Áno.
- Dobre. - Áno.
Ďakujeme.
- Mám jednoduché chute. - Jednoduchý človek?
- Hamburgery? - Jednoduchý.
- Hotdogy. - Čo sa týka jedla áno.
Teda pokiaľ je chutné,
inak nie.
Príprava tunajšieho ani zďaleka nie je rýchla.
Prísady pochádzajú z neďalekých fariem,
rovnako ako paradajky v Joaninom šaláte.
A v mojom gazpachi bude miestny kozí syr brousse de chèvre frais.
Je vynikajúci, ale ten názov nezvládnem povedať dvakrát.
Voilà.
Dobré, však?
Je to príliš krásne na zjedenie.
Kozy až tak nemusím, ale kozí syr mám rád.
- Výborné. - Burrata je neskutočná.
Však?
Saint-Tropez...
Ešte som nevidel toľko jácht...
- Áno, viem. Sú hrozné. - ...v jednom prístave.
Nepáči sa mi to.
Myslím, že sa nimi chcú ľudia chvastať.
Ja mám radšej hory a kopce.
Je v Saint-Tropez nejaké miesto, ktoré stojí za návštevu a nepatrí
- k tým oslnivým? - Áno, mali by ste navštíviť
bočné uličky Saint-Tropez,
kde uvidíte všetky nádherné remeselnícke obchody,
nielen Pradu, Gucci a všetky ostatné.
- Dobre. - Áno,
- no choďte zadnými uličkami. - Dobre.
Hráškové gazpacho... Musím povedať, že bolo veľmi chutné.
Trochu kozieho syru. Niečo som spoznal.
- Výborný obed. Vďaka. - Aj vám. Užila som si to.
Joan tvrdí, že Saint-Tropez
má aj druhú stránku, čo ma prekvapilo.
Asi poslúchnem jej radu
a potúlam sa bočnými uličkami.
Myslím, že toto mesto je iné, než sa na prvý pohľad zdá.
Bonjour, monsieur Levy.
- Ako sa dnes máte? - Bonjour.
- Som... Áno. Oui, oui. - Pripravený na raňajky?
Miestne ovocie, pečivo, granola,
med a vajíčka namäkko.
- Dobrú chuť. - Merci beaucoup.
Väčšinou nemám viacchodové raňajky, ale možno urobím výnimku.
Jedlo je neskutočné a viete, aj ten výhľad je úchvatný.
Asi vidíte, prečo je toto miesto v Európe také obľúbené.
Je tu nádherne. Naozaj.
Po päťchodových raňajkách
som asi úplne strávil očarujúcu časť tohto mesta.
A tak sa vydávam preskúmať druhú stránku Saint-Tropez,
ktorá sa podľa Joan ukrýva v bočných uličkách.
Pôjdem s odborníčkou na jedlo a víno, Soniou.
Vo Francúzsku francúzsky bozk.
Viete?
- Môj prvý trojitý bozk. - Áno. Bonjour.
- Takto sa to robí? - Sme na juhu Francúzska,
takže tu si dávame tri bozky. Áno.
Vydáte sa so mnou spoznať dedinu?
- Veľmi rád. - Áno?
- Tak poďme. Pripravený? - Ideme.
- Áno. - Mais hovoríte francúzsky.
- Bravó. - Áno.
Po francúzsky viem lepšie, než som si myslel, ale asi to nebude dlho trvať.
- Aká dedinka. - Áno,
sme v starej časti Saint-Tropez, hein?
Keď do mesta prídu veľké osobnosti,
prídu aj sem, ale väčšinou ostávajú
v hlavnom prístave pri veľkých jachtách.
Ale preto, viete,
sa tu mnohým páči, pretože z toho majú dedinský pocit.
Toto je pre mňa skutočné Saint-Tropez.
Tieto farby. Tá história.
Chcem vám ukázať prístav.
Napravo môžete vidieť starý prístav.
Vidíte tie loďky? Voláme ich pointus.
- Áno, lebo sú pointu. - Pointus.
- Trochu ostré. - Špicaté.
Takéto. Áno, špicaté.
Sú to staré rybárske lode zo Stredozemného mora.
Áno?
Nič nepovie staré a nové Saint-Tropez viac,
- než tento výhľad... - Áno.
- ...na staré pointus... - Áno.
...a tie obrovské megajachty...
- Áno. - ...ktoré sú hneď za nimi.
Je to zároveň dobré aj zlé,
- tie jachty... - Áno.
- ...prichádzajú sem. - Áno.
Chcem povedať...
Privádzajú sem veľa ľudí z celého sveta.
- Správne. - A väčšina z nás
- žije z turizmu, viete? Áno. - Áno. Presne.
Ste známy. Možno tam máte priateľov.
- Nie som taký známy. Až tak nie. - Nikdy neviete.
Ja by som bol v kajaku.
Saint-Tropez má približne len 4-tisíc obyvateľov.
Počas leta však mesto zaplní 100-tisíc turistov denne.
A asi nikto nepríde na kajaku.
- Pozrite. - Pekná.
Zdravím.
Vidíte, zdravia nás.
- Áno. - Majú radi pozornosť.
Ja vám neviem.
Akoby na mňa kričali: „Hej, pozrite sa na mňa.“
„Pozrite. Čo všetko mám.“
„Všetci sa pozrite, čo všetko mám.“
Nie ste hladný?
- Čo máte na mysli? - Vlastne poznám
skvelé miesto, kde by sme si mohli dať morské plody.
Ste za?
- A uvaria ich? - Sú plné vitamínu B.
- To je dobré pre telo. - Hej. No...
Nemám srdce povedať Sonii,
že som sa len nedávno zbavil chute švédskeho sleďa z úst.
Chce ma vziať do Chez Madeleine, svojej obľúbenej reštaurácie.
Bohužiaľ pre mňa,
špecialitou reštaurácie sú ustrice Gillardeau.
V porovnaní s inými sa považujú za sladšie, mäsitejšie, výdatnejšie
a sú obľúbené medzi miestnymi a aj turistami.
Až doteraz.
Ukážem vám to.
- Takto ich jem. Pokvapkám ich citrónom. - Dobre.
- Takto. Dobre. - Áno.
- Dobre. - Skúste.
Ustricu som v živote nejedol,
no som vo Francúzsku a nechcem, aby si Sonia myslela, že som úplne nekultivovaný.
Dobre.
Je dôležité, aby to bol človek schopný skúsiť.
Nechcem, aby to boli len slová, musím to zažiť.
Zvládnete to.
Páni, to bola dobrota.
Skúsil som.
Neviem opísať štruktúru, ktorú som mal na jazyku
najdlhšiu pol sekundu v mojom živote.
- Takže... - Mrzí ma to, ale...
Boli ste odvážny. Skúsili ste.
- Na moju prvú ustricu. - Bravó! Dokázali ste to.
Povedzte, čo máte radi na Saint-Tropez?
Vyzerá, že sa vám tu veľmi páči.
Rozhodne. Tu v Saint-Tropez
som našla autenticitu.
- A autenticitou myslíte... - Áno.
Je to zmes rôznych vecí, ale hlavne...
ľudí, a, viete, prírodných oblastí, ktoré tu máme.
Pobrežie, les.
- Jednoduché veci, ale áno. - Jednoduché?
- Tie sú pre mňa najlepšie. - Áno.
Jednoduchý život je pre mňa joie de vivre.
A čo vy?
Ja sa snažím o joie de vivre každý deň,
ale niečo mi nahovára, že ten vás je o niečo autentickejší.
Uvidíte konci vášho výletu.
- Dobre. - Áno?
Môžem povedať, že ustrice mi do môjho vivre neprinášajú joie.
Sonia mi však povedala,
že si môžem vychutnať celý rad dobrôt vo vnútrozemí Provensalska,
kde pestujú polovicu potravín v krajine na menej ako desiatich percentách pôdy.
Medzi dané potraviny patrí aj hviezda mojich raňajok:
provensalský med. Je tak vysoko cenený,
že má rovnaký chránený štatút ako šampanské.
Anna je jednou z najúspešnejších regionálnych včelárok.
- Anna. - Dobrý deň.
Má farmu len hodinu
od Saint-Tropez, ale je to iný svet s vlastnými pravidlami.
Tri?
Nie. Tu si dávame dva.
- Tu dva? - Áno.
- Bol som... - Inde tri.
- Ale v Provensalsku dva. - Dobre.
Kto by povedal, že zvítanie sa môže byť také komplikované?
Dokopy tu máme 400 úľov.
Ste pripravený pomôcť mi pozbierať med?
Isteže, môžeme ísť na to.
Provensalsko má bohatú škálu poľných kvetov,
takže včely sú šťastné a med skvelý.
Teším sa, až ho ochutnám.
Kiežby som mohol preskočiť tú časť s jeho zbieraním.
Včely úplne nežeriem.
Urobia si svoju prácu, ale nikdy neviete, kedy vás uštipnú.
Poznám takých účtovníkov.
Myslím, že toto ma ochráni.
Ak nie, tak vám pošlem správu, v ktorej nemocnici ležím,
a vy sa rozhodnete, či ma prídete navštíviť.
Ako vyzerám?
Cítim sa ako jeden z Backstreet Boys.
- Pripravený na zábavu? - Dobre.
Ochránim vás.
Všetky úle, ktoré tu vidíte, nemôžeme presunúť.
Včielky majú v tele akúsi GPS, ktorá je prepojená so stredom Zeme,
a úplne presne vedia, kde sa nachádza ich úľ, ich domov.
Takže keď vyletia po nektár a späť,
vždy sa vrátia presne na to isté miesto.
- Úžasné. Naozaj. - Je to úžasné.
A teraz vám ukážem ten najkrajší úľ, aký tu máme.
Niektorí ľudia používajú slovo „najkrajší“ ledabolo.
- Ukážem vám med? - Áno. Asi.
- Pozrite. - No teda.
Vidíte toto popri rámiku? Tu máme med.
Áno.
Viete, čo teraz urobím? Toto.
Dobre. To nevyzerá ako dobrý nápad.
- Anna. - Urobím toto
a ide dole. To je med.
Takže na ňom ešte pracujú.
Hej. Asi sú trochu naštvané.
Iba trošičku.
Vezmem druhý rámik.
Ten je pre vás. Dobre?
Super.
Božemôj.
Anna?
Človeče. Asi sa im nepáčim.
Anna? Letia ku mne ako stíhačky. Mám ich na rukavici.
Dobre.
Úprimne vám poviem, že tie naštvané včely si to ku mne mierili.
Ako guľky zo zbrane.
Dobre, poďme. Ideme.
Počujete to?
Nenechajú ma na pokoji. Pôjdu so mnou až domov.
- Aký nádherný dom. - Áno.
Typický dom z 18. storočia.
Anna má podnik s manželom Sebastienom,
ktorého rodina sa venuje včelárstvu už celé generácie.
A odrežete to.
- Vidíte stekať ten med? - Fíha.
- Skúsite to? - A... Skúsim.
Úžasné. Ide vám to úžasne.
To je dobré. Šialené. Je v tom plno medu.
Plno. A ste pripravený ochutnať ho?
Áno. Poďme na to.
Z Anniných príchutí je najobľúbenejší levanduľový med...
- Áno, ten je výborný. - Áno.
Ľahučký.
...a tymianový med.
Oveľa výraznejšia chuť.
Neviem, čo to je. Pižmo alebo čosi.
- Áno, pižmo. Presne. - Je skvelý. Pižmo?
Provensalsko v pohári.
Olivovníky. Vinohrady. Provensalsky spôsob života. Všetko je v pohári.
Uvoľnite sa. Započúvajte sa do cikád, užívajte si prírodu.
- Áno. - Je to úžasné.
Úplne fascinujúce.
Merci. Merci. Merci.
- Merci. - Merci beaucoup.
Už je úplne jasné, že v Provensalsku čo-to o jedle vedia,
no toto miesto je aj domovom francúzskeho národného nápoja. Šampanské?
Nie. Chardonnay? Skúste ešte raz.
Eugene.
- Jan. - Zdravím.
Jan, môj sprievodca zo včerajška, ma pozval na ochutnávku pastisu
– najobľúbenejšieho aperitívu v Provensalsku.
Teší ma. Vitajte.
Pastis je likér z badiánu a sladkého drievka.
- Nie je silný, však? - Tá farba.
To závisí od percent. Tento je silný.
- Tento slabý. - Áno.
Tento má 45 percent. Opatrne.
- Štyridsaťpäť percent. Neviem... - Dá sa tam voda.
Znamená to...
- ...že vyzeráte takto... - Nie.
...keď dopijete?
- Santé, Eugene. - Áno. Výborne.
Áno.
Takto vyzerá jednoduchý život v Saint-Tropez.
Takže je jeho veľkou súčasťou?
- Áno. - Áno. Je to dobré.
Teraz mám tak 28 percent.
Po ochutnaní pastisu
nám miestna tradícia prikazuje zahrať si storočnú hru pri pití s názvom petang.
Toto je cochonnet.
- Hodíte cochonnet... - Cochonnet.
...nie blízko ani ďaleko.
A potom musíte hodiť loptičky čo najbližšie...
- Ku cochonnetu? - ...ku cochonnetu. Presne.
- Dobre, ideme. Môžeme? - Áno.
Výborne.
- Výborne. - Bravó.
No čo?
Poďte.
Dobré.
Super!
Ukázalo sa, že som športovec od prírody.
- Výborne. - Veľmi dobre.
- Páni. - Super.
- Vidíte? Videli ste? - Vidím.
Petang, pastis. Budem tomu hovoriť P a P. Páči sa mi to.
Páči sa mi jednoduchosť tej hry,
že ide vlastne len o spoločenské stretnutie.
- Och, la, lá. - Nie!
Božemôj!
Tu sa rozhodne odohráva joie de vivre.
Nejde o jachty. Nejde o prepych. Ten tu nenájdete.
Toto je rozhodne zábavnejšie.
Tak na vás všetkých. Toto bola moja prvá hra petangu...
- A prvý pastis. - ...a prvý pastis.
- Nazdravie. - Nazdravie.
Nazdravie.
- Nazdravie. - Nazdravie.
Páči sa. Domáci ľadový čaj.
- Nazdravie. - Merci.
Dnes je môj posledný deň na Francúzskej riviére.
A zatiaľ čo môj luxusný hotel má určite svoje čaro,
Francúzsko si ma kúpilo svojou autentickosťou,
nie jachtami.
Keď priplávate do Saint-Tropez na 600-miliónovej jachte,
chcete ľuďom ukázať, že máte peniaze.
Pozrite, pracujem v zábavnom priemysle.
A aj v ňom existuje určitý stupeň chválenia typu „pozrite na mňa“,
ale nevenujem sa tomuto, aby som bol celebrita.
Robím to preto, lebo, viete, mám rád herectvo.
Mám rád, viete, keď ľudí rozosmievam.
A osoba, ktorá sa smiala so mnou,
no síce z nesprávnych dôvodov, od môjho neúspechu s ustricami, je Sonia.
Dobrý, Eugene. Bonjour!
Prisľúbila mi ten najjednoduchší deň v najveselšom vozidle.
Sonia.
- Toto je pre vás. - Pozrime.
Moje francúzske 2CV. Volám ho Paulette.
- Dobre. - Je z roku 1977.
Staršie než ja.
- Božemôj. Je ohromné. - Oui.
C'est parti!
Kam ideme?
Viete, Eugene, medzi moje najobľúbenejšie aktivity
patrí piknik na pláži,
takže tam vás dnes vezmem.
To znie fantasticky.
Soniin Citroën 2CV z roku 1977 je možno o 30 rokov mladší než ja,
ale trochu sa obávam jeho výkonu mimo cesty.
Ešte sme vo Francúzsku?
Zájdeme ku kamarátovi Yannovi po nejakú zeleninu
na piknik na pláži.
- Toto je obrovská farma. - Áno.
Toto auto vyrobili...
Vlastne ho navrhli pre dvoch farmárov a vrece zemiakov.
Takže ste na najlepšom mieste.
Viete, že ste v Európe, keď navrhli auto
pre dvoch farmárov a vrece zemiakov.
Ideme na to. Sme tu.
Tamto je Yann.
- Ahoj, Sonia. Ako sa máš? - Yann.
- Yann, Eugene. - Oui.
Yannova 50-akrová farma
zásobuje mnoho špičkových hotelov a reštaurácii v Saint-Tropez,
ale má veľmi naturálny prístup.
Všimol som si, že nemáte topánky.
Väčšinu roka chodím bosý.
Som spojený s prírodou.
Asi to precítim cez vás.
Myslím, že sme prišli na správne miesto.
- Vidíte? Vravela som. Najlepšie. - Treba rajčiny.
- Áno... - Pre začiatok.
Dobre. A potom ochutnáme niečo,
čo ste ešte nejedli.
- Musíte mu dôverovať. - A je to tu zas.
Znie to hrozne vzrušujúco.
Dobre. Poďme na to.
Francúzi majú koncept „terroir“:
chuť jedla či nápoja, ktorú mu dodá kvalitná pôda.
A Yannov terroir je preslávený v celom Provensalsku.
Merci.
- Dobré. - Však?
Páni. Výborné.
- Skúsite? - Reďkovku? Nie.
Nie. Je to čerstvý zázvor.
- Osviežujúci, však? - Áno.
- Áno. Veľmi štipľavý. - Výrazný.
- To áno. - Áno.
Má trochu citrónovú príchuť...
Nič necítim, lebo mi práve horí jazyk.
Ale určite to chutí ako zázvor.
Začneme zbierať rajčiny?
Mama moja.
- Bien. Vďaka. - To je ono.
- Výborne.
Máme skvelé rajčiny.
Yannov prístup nie je len organický, ale aj historický.
Uprednostňuje poľnohospodárske tradície, ktoré siahajú až do rímskych čias.
Chceli by ste vyskúšať pluh?
No, rád. Vždy som to mal na zozname prianí...
- Zariskujete? - ...ale...
Budem hneď za tebou.
Hneď za tebou.
Ide o to, že ak chcete ísť doľava,
potiahnete doprava, ak chcete ísť doprava, potiahnete doľava.
- A musíte povedať: „Úú.“ - Dobre.
Bravó! Ide vám to!
Vidíte?
Pri pluhu ide o jedno:
ak chcete ísť doľava, musíte ísť doprava.
Ak doprava, musíte ísť doľava.
Doľava, doľava.
A môj mozog
to jednoducho nedokázal spracovať.
Doľava.
Pozor pod nohy.
Výborne!
- Áno, áno. - Ide vám to.
- Páni. Aké to bolo? - No...
- Pozrite. - Áno.
Je to trochu...
Áno. Nevhodné pre sadenie?
- Budete to musieť opraviť? - Asi áno.
- Dobre. Máme tu kôš? - Mali by sme... Výborne.
- Odnesiem ho. - Dobre, vďaka.
Práve ste vyorali celý rad.
Tak dobre. Poďme.
- Merci, Yann. - Merci.
- Merci, Sonia. Pá. - Pá. Au revoir. V poriadku?
- Áno. - Áno?
- Nepomôžem vám? - Nie.
Netreba.
Pred príchodom do Saint-Tropez som očakával zložitú kuchyňu.
Ale zistil som,
že najlepšie francúzske jedlo je sezónne, miestne a jednoduché.
Na toto sa teším, Sonia.
Najlepšia časť dňa pre piknik.
- Pozrite. - Dobré.
- Je krásne. - Pozriem sa.
Na váš krásny deň.
Na vás.
Ďakujem.
Hovorila som vám o svojom joie de vivre,
jednoduchom potešení. Aké je to vaše?
Našli ste svoju definíciu joie de vivre?
Myslím, že mojím joie de vivre je spoznanie
Francúzska, ako som ho doteraz nepoznal.
Áno.
Juh Francúzska ma úplne očaril.
S mojou ženou Deb sme hovorili o tom, že by sme strávili
predĺženú dovolenku v Európe.
Myslím, že budem naozaj tlačiť na pílu
a presviedčať ju, že Saint-Tropez je na to výborné miesto.
Zo Saint-Tropez som mal dojem prepychu.
No objavil som v ňom krásu.
V zásade mi ide o jednoduché potešenia.
Naučil som sa veľa o Francúzsku a trošičku viac o sebe samom.
No najmä som sa naučil slušne odmietnuť,
ak mi niekto ponúkne ustrice.
Takže merci a bon voyage na mojej ceste.
Nabudúce.
Nemecko. Toto som určite nečakal.
Je hrozivé, že prvé, čo urobíte po príchode do hotela,
je návšteva lekára.
Tlačidlo pre prípad paniky.
Prečo by ho niekto potreboval?
Božemôj.
- Je za mnou 600 oviec. - Nerobte.
Možno sa prestávam ovládať.
Teda... Áno.
Cítim, že žijem.
Preklad titulkov: Jessica Mona Youssefová