Pravijo, da živiš le, če potuješ.
Mogoče, če ti dan na letališču prej ne izpije vseh moči.
Še kje drugje od vas zahtevajo, da pridete dve uri prej le zato,
da se lahko zgodi, da boste dve uri zamujali?
Vendar vseeno mislim, da so mi lanska potovanja koristila.
Razširila so mi obzorja.
Do neke mere.
Zato se lotevam nečesa, kar mora menda storiti vsak popotnik, ki kaj da nase.
Prepotoval bom Evropo.
V redu. Kje smo pravzaprav?
Prepotoval bom vso celino.
Od skrajnega severa do skrajnega juga.
Zapustil bom uhojene poti, odkrival skrite bisere...
Snemate?
...in razvijal pustolovskega duha, ki se prebuja v meni.
Poglejte, brez rok.
Tukaj so. Kako se reče temu? Krma?
Izobraževal bom svoje brbončice...
U, je bilo dobro.
Grozdje čaka.
...in poskušal živeti kot domačin.
Dobrodošli v moji vasi.
To je noro.
Življenje sem ti rešil. Ne pozabi me.
Skrbi bom pospravil med prtljago...
Prihajajo.
Ne vemo, kako se bo telo odzvalo na grozo.
Tega nisem počel od otroštva.
In izrekel bom besede, ki jih nisem še nikoli.
Pripravljen sem na vzlet.
EVROPA
Po Škotski in Švedski
nadaljujem potovanje v najbolj obiskani državi na svetu.
V Franciji.
Sem na igrišču milijarderjev, v Saint-Tropezu.
Sem prihajajo najbolj glamurozni ljudje na svetu.
Upam, da bodo zame naredili izjemo.
FRANCIJA
Od skromnega okoliša moje mame v Glasgowu se razlikuje kot dan od noči.
Nisem pričakoval, da mi bo tam tako toplo pri srcu.
Vendar iščem nove dogodivščine.
S škotske obale sem odpotoval na 2300 km oddaljeno sredozemsko obalo.
V to čudovito pristanišče.
Hrana zelo pripomore k temu, da Francijo vsako leto obišče 90 milijonov turistov.
Saj razumem. Hrana tudi meni ogromno pomeni.
In Francija ima največ Michelinovih zvezdic na svetu.
Na visoko francosko kuhinjo se ne spoznam.
Moja najljubša francoska jed je pomfri.
Vendar sem se prišel učit.
Le kdo ne bi hotel biti v taki učilnici?
Eugene, pozdravljeni!
- Takoj! - Pozdravljeni! Dober dan.
- Eugene. - Dobrodošli. Sem Jan.
Krajevni podjetnik Jan je ponudil, da mi razkaže znamenitosti.
Z značilno sainttropejsko dobrodošlico.
Popijva kozarec šampanjca.
- Na zdravje, Eugene in... - Na vas.
- Dobrodošli v Saint-Tropezu. - Na zdravje.
To sem si obetal, ko sem zapuščal Toronto.
Kot v hollywoodskih filmih je.
Saint-Tropez je zaslovel zaradi Brigitte Bardot.
Tako je. Od filma Et Dieu Créa La Femme.
In Bog je ustvaril žensko.
- Ja. - Prava uspešnica.
Saint-Tropez je takrat zaslovel.
Privablja vse več ljudi, vendar predvsem
iz umetniške industrije.
Ta čudovita jahta je last Giorgia Armanija.
Vau.
Če se preživljate s prodajo oblačil, si lahko privoščite velik čoln.
In Armani ni edini.
Tu dopustujejo tudi George Clooney, Beyoncé in Brad Pitt.
Verjetno se vnaprej dogovorijo, kdo bo kje parkiral.
Ogromne jahte. Lahko tu parkirajo zastonj ali...
Ne. 3000 na dan.
- Za privez. - 3000 evrov,
- da lahko tu parkirate eno noč? - Ja.
Pravi drobiž.
Toda stroški priveza so le kaplja v morje.
Enotedenska plovba s superjahto lahko stane dva milijona dolarjev.
Ne slovim ravno po hitrem sklepanju,
ampak mislim, da je to Zaliv milijarderjev.
Eugene, čas je, da vas odpeljem v hotel.
- Poženite, voznik. - Ja, pojdimo.
Neverjetno, ampak vse postaja samo še lepše.
Bival bom v Lily of the Valley,
hotelu, ki se dviga iz tako presunljive pokrajine,
da je navdihnila znamenite slikarje, kot so Monet, Cézanne in van Gogh.
Na umetnost se ne spoznam. Nad plus tri v šoli nisem prilezel.
Toda upravnika hotela Stéphana gotovo lahko navdušim
s srednješolsko francoščino.
- Vašega obiska smo zelo veseli. - Gotovo.
Nočitev stane dobrih 6000 dolarjev. Hotel ni poceni.
Razen če bivate na kakšni od megajaht. Potem je skoraj zastonj.
Navdušen sem.
Hvala.
Prosim. Dobrodošli v svojem apartmaju.
Mejduš.
Hotel je oblikoval eden vrhunskih francoskih arhitektov,
Philippe Starck. Ni sodeloval samo na papirju.
Vse podrobnosti je izbral Philippe Starck.
Če bi hoteli kaj spremeniti, prestaviti, bi morali dobiti njegovo odobritev.
Posveča se podrobnostim.
Oblikovalec, ki noče, da se v sobi kaj prestavi?
Kako bom pa zlezel v posteljo?
Vaš zasebni bazen.
Ni mi treba iz apartmaja.
Ne.
Dobro. Tri dni bom ostal v sobi.
Družbo mi bo delal šampanjec,
ki ga je ustekleničil sam gospod Starck.
To je že moj drugi kozarec šampanjca danes.
Naporen začetek dneva, vendar se trudim.
- Hvala, ker ste z nami. - Na vaše zdravje.
Mislim, da nimam razloga za pritoževanje.
Saj ne, da se rad pritožujem.
Philippe, čestitam. Ničesar ne bom premaknil.
Obljubim. Razen kozarca šampanjca.
Mize pa se ne bom dotaknil.
Rad bi ostal v hotelu,
vendar želim tudi, da mi Saint-Tropez razkaže nekdo, ki ga najbolje pozna.
Tu ima vilo že več kot 25 let.
Verjetno je še vedno največja zvezda v mestu.
V Saint-Tropezu bom obedoval z Joan Collins.
S tem se ne morem pogosto pohvaliti.
Bila je v filmih, po televiziji...
Dinastija je bila zelo priljubljena.
Dobila se bova v slavni sainttropejski restavraciji La Ponche.
Priljubljena je od 30. let prejšnjega stoletja.
V njej sta jedla tudi Picasso in Sartre.
Prav žal mi je, da se nisem bolj poglobil vanju.
Kje je? Zamuja.
- Moških navadno ne čakam. - Kar povedal bom.
Vsak, ki ga srečam, mi ponudi šampanjec. In zato zamujam.
- Zdravo. - Zdravo, Joan.
Zdravo, Eugene. Kako ste?
- Dobro. - Fino.
Dobrodošli v moji vasi.
Slišal sem, da imate tu hiško.
Res je.
V Saint-Tropez prihajam od svojega 16. ali 17. leta.
- Ampak takrat ni bil tak, kot je zdaj. - Kje pa.
- Bil je mirna ribiška vas. - Resno?
Sem so v tridesetih prihajali Coco Chanel, Hemingway in drugi.
Sem že dolgo prihaja veliko ljudi, ampak kraj je bil neodkrit.
Nazdraviva mu. Na Saint-Tropez.
Na Saint-Tropez. Absolutno.
Odličen je. Nisem zajtrkovala. Kdo ve, kaj bo.
Previdno.
Ja, chef!
- Pozdravljeni. - Dober dan.
Sem Thomas, glavni kuhar.
Rad bi vam predlagal svoje specialitete.
Recimo nabor starih sort paradižnika z burato iz Apulije.
- Sijajno. Burato obožujem. - Ja?
- Odlično. - Ja. Prav.
Vam, gospod, pa predlagam oradin seviče.
Surovo ribo s polivko iz agrumov.
- Surovo? - Ja.
Surovih rib ne maram.
Nikoli ne jej surove ribe.
Prvi ste,
ki se strinjate s tem, kar govorim že ves čas.
Lahko predlagam kaj drugega.
- Ja. - Grahov gazpačo?
Fino.
- Vam je to bolj všeč? - Ja.
Hvala, Thomas.
- Preprost okus imam. - Plebejski?
Imate radi hamburgerje?
- Pri hrani sem plebejec. - Hotdoge?
Čeprav je to dober obrok.
Tukajšnje jedi so vse prej kot hitre.
Sestavine, kot so paradižniki v Joanini solati, so z bližnjih kmetij.
V mojem gazpaču je tudi domač kozji sir, brousse de chèvre frais.
Slasten, ampak nočem izgovoriti še enkrat.
Izvolite.
Fino, ne?
Skoraj škoda ga je pojesti.
Koz ne maram preveč, kozji sir pa obožujem.
- Dobro je. - Burata je neverjetna.
Dobro, ne?
Saint-Tropez... Toliko megajaht še nisem videl.
- Ja, vem. Grozne so. - V enem pristanišču.
Sovražim jih. Samo bahajo se z njimi.
Raje imam hribe in griče.
Je tu kakšen kraj, ki naj ga obiščem?
- In ki ni glamurozen? - Ja, stranske ulice Saint-Tropeza.
Tam so čudovite trgovinice z ročnimi izdelki.
Ne ponujajo Prade in Guccija.
Ampak so v stranskih uličicah.
Grahov gazpačo je bil zelo okusen.
Koščki kozjega sira. To prepoznam.
- Čudovito kosilo, hvala. - Prijetno.
Joan pravi, da obstaja še drugačen obraz Saint-Tropeza.
Upošteval bom njen nasvet in se sprehodil po stranskih ulicah.
Mesto ni tako enoznačno, kot se morda zdi.
- Dober dan, g. Levy. Kako ste? - Dober dan.
- Ste pripravljeni na zajtrk? - Ja.
Tukajšnje sadje, pecivo, granola,
domač med in mehko kuhana jajca.
- Dober tek. - Najlepša hvala.
Zajtrka navadno ne jem v več hodih, vendar bom naredil izjemo.
Hrana je izjemna, razgled pa osupljiv.
Razumem, zakaj je ta kraj tako priljubljen.
Veličasten je. Resno.
Z zajtrkom s petimi hodi sem se resnično nasitil glamuroznega dela mesta.
Odkrivat grem drugo stran Saint-Tropeza, tisto,
ki se po Joaninih besedah skriva v stranskih ulicah.
Moja vodnica bo poznavalka vina in hrane Sonia.
Poljubiva se po francosko.
Veste, kako?
- Ja. Pozdravljeni. - Moj prvi trojni.
- Tako to počnete? - Na jugu Francije smo.
Tu se poljubimo trikrat. Greva odkrivat vas?
- Z veseljem. - Ja?
- Pa pojdiva. - Seveda. Kako ste?
- Ja. - Francosko govorite.
Očitno znam več francosko, kot sem mislil. Še zdaleč pa ne tekoče.
- Kakšna lepa vasica. - V starem delu Saint-Tropeza ste.
Ko v Saint-Tropez pridejo glamurozni ljudje,
se zadržujejo predvsem v glavni luki, kjer so velike jahte.
Ampak te ulice so tiste,
zaradi katerih je bil kraj marsikomu tako všeč. Ker spominja na vas.
To je zame pravi Saint-Tropez.
Te barve, njegova zgodovina.
Ampak zdaj vam hočem pokazati luko. Na vaši desni je staro pristanišče.
Vidite tiste čolničke? Pravimo jim pointus.
- Ker so pointu. Pointu pomeni ostro. - Zašiljeno.
Ja, takole. Zašiljeno.
To so stare ribiške barke s Sredozemskega morja.
V Saint-Tropezu nič ne ostane staro in novo.
- Pogled na te... - Ja.
- ...stare pointus... - Ja.
In ogromne megajahte...
- Ja. - ...takoj za njimi.
Vendar je to dobro in slabo. Jahte, ki prihajajo v Saint-Tropez.
- No... - Pripeljejo veliko ljudi z vsega sveta.
Večina od nas se preživlja s turizmom. Slavni ste. Morda so to vaši prijatelji.
- Nisem tako slaven. - Nikoli se ne ve.
Našli me boste v kajaku.
V Saint-Tropezu živi samo kakšnih 4000 ljudi.
Toda poleti mesto vsak dan preplavi 100.000 turistov.
In nobeden ni priveslal v kajaku.
- Poglejte jo! - Lepo.
- Zdravo. - A?
Pozdravljajo.
- Ja. - Radi so opaženi.
Kaj pa vem. Po svoje kar kričijo: "Hej, poglej me!"
- "Poglej me. Poglej, kaj imam." - Ja...
"Hej, poglejte, kaj imam."
- Ste lačni? - Kaj imate v mislih?
Poznam zelo prijeten lokal z morskimi sadeži. Ste za?
- So kuhani? - Polni so vitamina B.
- To je dobro za telo. - Hja...
Sonii nimam srca povedati,
da sem iz ust komaj pregnal okus po švedskem slaniku.
Peljati me hoče v Chez Madeleine, svojo najljubšo gostilnico.
Na mojo smolo so tu specialiteta ostrige, ki jih goji družina Gillardeau.
Veljajo za slajše, bolj mesnate in polnejšega okusa od številnih drugih.
Obožujejo jih domačini in turisti. Vsaj do zdaj so jih.
Pokazala vam bom.
Tako to naredim jaz. Limona...
- Takole. Dobro. - Ja.
- V redu. - Dajte.
Ostrig še nisem jedel,
vendar sem v Franciji in nočem, da me ima Sonia za čistega divjaka.
V redu.
Pomembno je, da se ne bojimo pokusiti.
To niso samo besede. To bom res naredil.
Zmorete.
U, je bilo dobro.
Pokusil sem.
Ne morem opisati teksture, ki se je po mojem jeziku valjala
najdaljše pol sekunde, kar pomnim.
- Torej. - Žal mi je. Ampak...
Pogumni ste bili.
- Na mojo prvo ostrigo. - Bravo! Pojedli ste jo.
Povejte, kaj imate res radi v Saint-Tropezu. Zelo ga imate radi.
Ja. Mislim, da sem tukaj našla pristnost.
- In s tem mislite... - Ja.
Gre za preplet različnih stvari, a predvsem
ljudi in naravnih območij, obale, gozda.
- Preprostih stvari. - Ja?
- Zame so najboljše. - Ja.
Preprosto življenje je zame joie de vivre.
- Pa za vas? - Vsak dan se poskušam veseliti življenja.
Ampak nekaj mi pravi, da je vaše veselje pristnejše.
- Boste povedali na koncu potovanja. - Prav.
Zatrdim pa lahko, da ostrige v moje življenje ne prinašajo veselja.
Vendar Sonia pravi, da v zaledju Provanse lahko pokusim veliko dobrot.
Na manj kot 10 % ozemlja pridelajo polovico hrane v državi.
Med njimi je tudi to, v čemer sem pri zajtrku zelo užival.
Provansalski med. Zelo je cenjen
in zaščiten je enako kot šampanjec.
Anna je ena tukajšnjih najuspešnejših čebelarjev.
- Anna. - Pozdravljeni.
Njena kmetija je le uro stran
od Saint-Tropeza, vendar je na njej vse drugače.
Trije?
Ne. Tukaj sta dva.
- Dva? - Ja.
- Ker... - Drugod so trije.
- Ampak v Provansi sta dva. - Dobro.
Nisem mislil, da je pozdrav lahko tako zapleten.
Imamo 400 panjev.
- Mi boste pomagali nabrati nekaj medu? - Zakaj pa ne?
V Provansi je veliko vrst divjih cvetic,
zato so čebele zadovoljne in delajo izvrsten med.
Komaj čakam, da ga pokusim. Čeprav bi nabiranje raje preskočil.
Čebel ne maram preveč.
Delavne so, ampak nikoli ne veš, kdaj te bo kakšna pičila.
Kot nekateri računovodje.
Ampak tole bo dovolj varno.
Sicer pa vas bom obvestil, v kateri bolnišnici sem,
da me boste lahko prišli obiskat.
Kakšen sem?
Kot eden od Backstreet Boysov.
- Se greva zabavat? - Prav.
Varovala vas bom.
Teh panjev ne moremo premikati.
Čebele imajo v telesu GPS, ki je povezan s središčem Zemlje.
Točno vedo, kje so panji, torej njihov dom.
Odletijo nabirat medičino
in se vedno vrnejo na isti kraj.
- Neverjetno. Res. - Ja.
Pokazala vam bom naš najlepši panj.
Nekateri pridevnik "lep" uporabljajo preveč prostodušno.
- Ste pripravljeni? - Ja. Recimo.
- Poglejte. - Mejduš.
- Vidite? Med je ob robu okvirja. - Ja.
Zdaj bom naredila tole.
To se mi ne zdi pametno.
- Anna. - In potem ven pride med.
- To pomeni, da ga še izdelujejo. - Ja. Nekoliko jezne se mi zdijo.
Saj so. Zdaj bom vzela drug okvir.
Za vas. Prav?
Super.
Ojej.
Anna?
Ojej. Ne marajo me.
Anna? Napadajo me kot bojna letala. Na moji rokavici so.
Dobro.
Prisegam, vame so se zaletavale zelo jezne čebele.
- Obstreljevale me. - Dobro. Pojdiva. Pridite.
Slišite?
Ne pustijo me pri miru. Sledile mi bodo domov.
- Čudovita hiša. - Ja. Značilna za 18. stoletje.
Anna dela z možem Sébastienom,
potomcem več rodov čebelarjev.
Odrežete in med steče.
- Bi poskusili? - Bom.
Odlično.
Sijajno. Noro. Tu je veliko medu.
Ja. Ste pripravljeni na pokušnjo?
Ja. Dajva.
Anna proda največ sivkinega medu.
- Slasten je. - Ja.
Zelo lahek. In timijanovega.
Okus je veliko močnejši. Ne znam opisati. Mošusen.
- Ja, mošusen. - Super je. Je mošusen?
To je Provansa v kozarcu.
Oljke. Vinogradi. Način življenja v Provansi.
Sproščena sem. Poslušam škržate, uživam v naravi.
- Ja. - Sijajno je.
Res je osupljivo. Hvala. Hvala.
Hvala.
Očitno je, da se v Provansi spoznajo na hrano.
Toda od tod je tudi francoska nacionalna pijača. Šampanjec?
Ne. Chardonnay? Poskusite znova.
Eugene.
- Jan. - Zdravo.
Jan, moj vodnik po luki, me je povabil na pokušnjo pastisa,
najbolj priljubljenega aperitiva v Provansi.
Pozdravljeni.
Pastis je liker iz zvezdnatega janeža in sladkega korena.
Saj ni močen, ne?
Če je razredčen. Ta je močen.
- Ta pa lahek. - Ja.
45 %. Zato previdno.
- 45 %. Kaj to pomeni? - Ampak dodate vodo.
- Ali to pomeni tole? - Ne.
Ko popijete?
- Na zdravje, Eugene. - Ja. Krasno.
Ja.
To je preprosto življenje v Saint-Tropezu.
To je pomemben del?
- Ja. - Ja. Dober je.
Zdaj sem na 28 odstotkih.
Tradicija veleva,
da pokušnji pastisa sledi priljubljeni šport pivcev, balinanje ali pétanque.
To je balin. Vreči ga morate ne preblizu in ne predaleč.
Krogle morate nato čim bolj približati...
- Balinu? - Tako je.
- Pa začnimo. Pripravljeni? - Ja.
- Odlično! - Bravo.
Pa tole?
Pridite.
- Dobro je. - Sijajno.
Rojen športnik sem.
- Zelo dobro. - Imenitno.
Sijajno.
- Vidite? - Ja.
Pétanque, pastis. PP. Navdušen sem.
Všeč mi je, da je igra preprosta
in da gre v resnici zgolj za druženje.
Ne!
Moj bog.
To izžareva veselje do življenja.
Niso jahte, ni glamur. Tu ne boste našli glamurja.
Tole je vsekakor zabavnejše.
Na zdravje. Prvič sem balinal.
- In prvič pili pastis. - Ja.
- Na zdravje. - Pa dajmo.
Na zdravje.
- Na zdravje. - Na zdravje.
Izvolite. Naš ledeni čaj.
- Uživajte. - Hvala.
Moj zadnji dan na francoski Rivieri.
Moj razkošni hotel je vsekakor očarljiv
vendar me je navdušila pristna stran tega kraja, ne jahte.
Ko v Saint-Tropez priplujete z neznansko drago jahto,
drugim sporočate, da ste bogati.
Delam v svetu zabavništva.
Povezan je z določeno mero bahavosti,
vendar igralec nisem postal zaradi slave.
Tega sem se lotil, ker rad igram.
Rad nasmejem ljudi.
Nasmejal sem tudi
Sonio, čeprav s polomijo z ostrigami.
Eugene, dober dan!
Obljubila mi je preprost dan z zelo zabavnim vozilom.
Sonia.
Vidite, kaj imam za vas? Moja diana. Z vzdevkom Paulette.
Letnik 1977. Starejša je od mene.
- Mejduš. Veličastno. - Ja.
Pa dajva!
Kam greva?
Zelo rada imam piknike na plaži.
- To vam hočem prirediti. - Odlično.
Sonijin citroën 2CV je trideset let mlajši od mene,
vendar me skrbi, kako se bo obnesel na makadamu.
Sva še v Franciji?
K mojemu prijatelju Yannu bova šla po zelenjavo za piknik.
- Velika kmetija. - Ja.
Ta avto je bil sprva narejen za dva kmeta in vrečo krompirja.
Zato je to pravi kraj zanj.
Da ste v Evropi, veste, ko ste v avtu, zasnovanem
za dva kmeta in vrečo krompirja.
- Prispela sva. - A.
Tisto je Jan.
- Zdravo, Sonia. - Yann.
Yann, to je Eugene.
Yann s pridelki oskrbuje fine sainttropejske hotele in restavracije.
Vendar je neverjetno sproščen.
Bosi ste.
Večino leta hodim bos. V stiku z naravo sem.
Jaz bom v stiku z njo prek vas. Prav?
Na pravem kraju sva.
- Rekla sem vam. - Nabrati morava paradižnike.
- Nekaj. - Za predjed.
In potem bova uporabila živila, ki jih še niste pokusili.
- Zaupajte mu. - Pa smo tam.
Na trnih sem.
Pa dajmo.
Francozi uporabljajo izraz "terroir,"
okus, ki ga hrani in pijači dajejo zelo kakovostna tla.
Yannov terroir slovi po vsej Provansi.
Hvala.
- Dobro. - Ni slabo, ne?
Dobro je.
- Še to pokusite. - Redkev? Ne.
Ne, sveži ingver je.
- Zelo osvežilen je. - Res.
- Res. Zelo pekoč. - Pikanten.
- Oja. - Ja.
Okus ima po limoni in...
Ničesar ne okušam, ker mi jezik kar gori.
Ampak ima okus po ingverju.
Začnemo nabirati paradižnike?
Mejduš.
- Dobro. Hvala. - Takole. To mi je všeč.
Krasne paradižnike imava.
Yann je ekološki kmetovalec, ki prisega na zgodovino.
Raje ima tehnike kmetovanja iz časov starega Rima.
Bi poskusili orati s plugom?
To bi bilo lepo. To sem si vedno želel.
- Tvegati? - Ampak...
Za tabo bom, veš?
Ko hočete zaviti levo,
potisnete desno, ko pa hočete desno, potisnete levo.
In reči morate: "U."
U.
Bravo! Super vam gre.
Vidite?
Če hočete s plugom levo, ga obrnete desno.
In obratno.
Levo, levo.
Moji možgančki ne morejo tako hitro preklapljati.
Levo.
Pazite na stopala. Ojej.
Bravo!
- Ja. - Dobro vam gre.
- Kako je bilo? - No...
- Poglejte. - Ja.
Nekoliko...
Ja. Ni dobro za sajenje?
- Morate popraviti? - Lahko popravim.
- Ja. Imava košaro? - Greva? Odlično.
- Jaz jo bom nesel. - Prav. Hvala.
Dajte no, celo vrsto ste preorali.
Prav. Pa dajmo.
- Hvala, Yann. - Hvala, Eugene.
- Hvala, Sonia. Adijo. - Adijo. Ste v redu?
- Ja. - Ja?
- Res nočete pomoči? - Ne.
Ni treba ploskati.
Pred prihodom v Saint-Tropez sem pričakoval zapletene jedi.
A odkril sem, da je najboljša francoska hrana sezonska, domača in preprosta.
Tega se veselim, Sonia.
To je najlepši čas dneva.
- Poglejte. - Lepo.
- Zelo lepo je. - Naj pogledam.
- Na prijeten dan. - Na vas.
Hvala.
Pripovedovala sem vam o svojem joie de vivre.
Preprosti užitki. Kaj veseli vas?
Ste ugotovili, kaj vam pomeni veselje do življenja?
Veselje sem našel v tem, da odkrivam Francijo,
- kakršne prej nisem poznal. - Ja.
Jug Francije me je navdušil.
Z ženo Deb sva se pogovarjala, da bi se za dlje
odpravila po Evropi.
Poskusil jo bom prepričati,
da je Saint-Tropez imeniten kraj za dopust.
Saint-Tropez sem povezoval z glamurjem.
Nisem mislil, da je tu tako lepo.
Tudi jaz imam rad preproste užitke.
Spoznal sem veliko novega o Franciji in še nekoliko bolj spoznal sebe.
Predvsem pa sem se naučil, kako naj vljudno odklonim,
ko mi bo kdo spet ponudil ostrigo.
Hvala in srečno pot. Odpravljam se naprej.
Prihodnjič...
Nemčija. Tega pa tu res nisem pričakoval.
Zlovešče. Takoj po prijavi v hotel moram obiskati zdravnika.
- Gumb, če bi vas zgrabila panika. - Bi me lahko?
Ojej.
- Za mano je šeststo ovc. - Ne.
Zmešalo se mi bo.
Ojej. Ja.
Počutim se živega.
Prevedla Polona Mertelj