Казват, че човек е жив, когато е на път.
Стига първо висенето на летището да не ти изцеди силите.
Къде другаде ще ти кажат да дойдеш два часа по-рано,
а накрая ще се окаже, че закъсняваш с два часа?
И все пак миналогодишните пътувания ми се отразиха добре.
Разшириха кръгозора ми.
До известна степен.
И сега се заемам с нещо, което било задължително за всеки пътешественик.
Отивам в Европа.
Къде всъщност се намираме?
Ще обиколя континента
от най-горния до най-долния му край.
Ще изляза извън утъпканите пътища, за да открия скритите бисери...
Снимаш ли?
...и ще разпаля новооткритата си жажда за приключения.
Вижте - без ръце.
Тук са. Това носът ли е?
Ще образовам вкусовите си рецептори.
Беше много вкусно.
Гроздето е готово.
И ще живея като местните.
Добре дошъл в моето село.
Пълна лудост.
Спасих ти живота, запомни ме.
Слагам притесненията в багажа.
Ето ги, идват.
Не знаеш как ще реагира тялото при силен страх.
Май от дете не съм правил подобно нещо.
И ще произнеса три думи,
които никога не съм изричал.
Готов за излитане.
ЕВРОПА
Почти нищо не знам за съвременна Германия.
Бирени халета, тлъсти наденици, качествени коли - само толкова.
На тръгване от Торонто си обещах да опитам нови неща извън утъпканите пътеки.
Затова ще пропусна големите градове и Октоберфеста.
Вместо това дойдох на мястото, където почиват истинските германци.
Определено не очаквах ето това.
ГЕРМАНИЯ
Добре дошли на малкия остров Зюлт в най-северната точка на Германия.
Това пясъчно крайбрежие привлича почти един милион посетители годишно.
Не подозирах, че Германия има острови и плажове,
но явно много неща не знам.
След доволно количество шампанско
от Южна Франция се отправих към тази тясна ивица суша в Северно море.
Май точно от това се нуждая.
Зюлт привлича богатите и вманиачените по здравословния живот.
Германия има най-голямата уелнес индустрия в Европа,
която се оценява на над двеста милиарда долара годишно.
Трябва ли да харчиш пари, за да се чувстваш тип-топ?
Тук съм да се потопя в увлечението на германците по уелнеса,
въпреки че вече разтръбих на всички, че съм си екстра.
Внимателно с ценния ми товар.
Германия, държава с близо 84 милиона души население,
е горе-долу колкото щата Монтана по площ и е най-голямата икономика в Европа.
Много съм изненадан, не е това, което очаквах.
Наподобява източното крайбрежие на САЩ.
Оказва се, че остров Зюлт е известен като немския Хамптънс.
А тези къщи със сламени покриви са едни от най-скъпите имоти в страната.
Дори малките къщи вървят по пет милиона долара.
Тук прилича на друг свят.
Сякаш пътуваш в приказка.
Струва ти се, че братя Грим живеят някъде тук.
Сред тези къщи, пейзажа и хората, които се стремят към здравословен живот,
се чувствам в непознати води.
На мен ми е чуждо понятието "уелнес".
Според мен е нещо, към което хората прибягват при нужда.
Да се погрижат за здравето си и да поотслабнат.
Подхождам малко скептично.
Но пък съм на 76 години.
По-млад няма да стана.
Да си на 76, е добре, ако все още си работоспособен.
Несъмнено всичко зависи от здравословното ти състояние.
Това ли е "Ланзерхоф"? Там горе, на хълма?
Прилича на къща със сламен покрив,
само че 800 пъти по-голяма.
"Ланзерхоф" е световноизвестен курорт с холистичен подход към здравето.
Да си призная, не съм виждал подобно нещо.
Програмата му привлича милиардери и знаменитости като Виктория Бекъм,
Кейт Мос, Кара Делевин, а сега и мен.
Благодаря, Ларс.
- Юджийн. - Здрасти.
Радвам се да те видя, аз съм Дорит. Главен управител съм на "Ланзерхоф".
Здравей, Дорит, приятно ми е.
Добре дошъл в преживяването "Ланзерхоф", ще те придружа до стаята ти.
Благодаря. Така се вълнувам.
Тук е идеалното място за пречистване и отърсване от стреса.
Стига да ти е по джоба.
При престоя тук ти назначават строга диета и възстановителни процедури.
Интериорите с нежни извивки
целят да успокоят напрегнатите гости като мен.
Това стълбище е не само красиво.
То има прекрасна акустика. Ще ти демонстрирам.
Невероятна акустика, нали?
- Леле! - Насам.
- Да не си оперна певица? - Да, учила съм пеене.
- Сбъркала си професията. - След теб.
- Благодаря, Дорит. - Воала.
Прекрасно е. Има и горен етаж.
Тук разполагат с 55 стаи и апартамента.
Всички са модерно обзаведени, но минималистични.
Като почерпката за новодошлите.
Имаш нещо за "добре дошъл".
Глътка червено цвекло. Ще опиташ ли?
Глътка червено цвекло?
В някои хотели ти оставят бутилка шампанско.
А тук имаше чашка със сок от червено цвекло.
- Необичайно, нали? - Взе ми думите от устата.
- Имаш час при д-р Ян. Ей там е графикът. - Благодаря.
- Звучи страшно, но благодаря. - До скоро.
Благодаря, Дорит.
Страшничко е да те засилят на лекар още щом се настаниш.
На хотел си, не ти е до никакви лекари.
Сигурно ще ми бърника някъде.
Надявам се в здравното досие.
Привет, Юджийн.
- Д-р Ян, приятно ми е. - И на мен. Аз съм Ян.
Ще следя здравето ти по време на престоя ти.
- Надявам се да оцелееш. - Дано.
Като главен лекар тук...
- Заповядай, седни. - Благодаря.
...д-р Ян се среща лично с много от гостите.
Не сме нито клиника, нито спа център и петзвезден хотел,
а всички тези неща, взети заедно,
защото хранителният режим и терапията са изготвени специално за теб.
Затова трябва да знам какво е здравословното ти състояние.
- Колко страшно звучи. - Прав си.
Как се чувстваш в момента, нещо напряга ли те?
По принцип не съм напрегнат човек.
Спортуваш ли редовно?
Голф веднъж-дваж в седмицата, което се брои за спорт.
Не ходя пеш, а се движа с количка,
но все пак се движа - до топката и обратно до количката.
Пробвал ли си лечебен глад?
Като малък спазвах еврейския обичай
по време на Йом Кипур - в този ден не се яде и пие.
Хич не обичах.
- Отдавна не съм гладувал, но исках. - Може би трябва да опиташ.
Д-р Ян иска да ме убеди,
че гладуването има много ползи за здравето.
Хубаво.
Според него то подобрява метаболизма,
намалява възпалението, смъква кръвното и помага в борбата с килограмите.
Първите четири дни винаги са страшни.
Направо ме нави.
Организмът кара метаболизма да превключи от горене на въглехидрати
към изгаряне на мазнините и отделяш много токсини,
защото тялото започва да ги изхвърля.
С всяка изминала секунда съм все по-напрегнат.
Но за щастие, не говорим за пълен глад.
А за малки порции.
Сигурно и вие се питате същото като мен.
Колко малки?
Предлагаме всичко от бульон до чай.
Може да избирам между бульон...
- Не ти, а аз. - Ти ли избираш?
- Точно така. - Аз плащам, ти избираш.
Според него един-два дни гладуване на седмица
прави чудеса с организма.
Мисля, че моят организъм си работи добре и така.
Длъжен съм да ви кажа да посетите своя лекар,
преди да се подложите на нещо драстично като да карате само на бульон и чай.
Но това преживяване е ново за мен, любопитно ми е
и ще гледам да съм добър пациент, затворник или гост.
Доколкото мога.
Чух, че целият остров се смята за благоприятен за здравето.
Мисля да го изследвам, но не в хирургическия смисъл.
- Здрасти, Дорит. - Юджийн.
Като знам какво ми гласят,
се надявам Дорит да ме заведе да опитам прословутите немски бретцели.
Сядай.
Да тръгваме.
Но тя е намислила нещо друго.
- Само въртя педалите. - Времето е чудно.
Това място с площ към 100 кв. км е идеално за сближаване с природата.
А и на о-в Зюлт има повече слънчеви дни, отколкото в континентална Германия.
Островът е популярно място за отдих заради красотата си.
Виж ти! Великолепно.
Вълшебно място.
Предлага ти спокойствие и свобода, зарежда те с енергия.
Тук наистина е рай.
Забавям, защото почти пристигнахме.
Страхотно беше.
Ще те запозная с Ян.
- Друг Ян ли? - Да, друг е.
Той е познавач на природата на остров Зюлт и на крайбрежните плитчини.
Крайбрежните плитчини са от огромно значение на този остров.
На източния бряг те са повече от 18 кв. км.
Националният парк "Вадензее" е част от световното наследство на ЮНЕСКО.
- Ян! - Здрасти, Ян.
Юджийн Леви.
- Радвам се да те видя тук. - Приятно ми е да се запознаем, Ян.
Предполагам, че прекарваш доста време тук.
Да. Това са най-големите крайбрежни плитчини в света.
Гъмжи от птици и животни. Мястото е много богато на живот.
Няма друго такова в света.
При отлив Ян води хора като мен на разходка в тинята.
Първо трябва да оставиш обувките си тук.
Нашата малка изненада.
- Изненадахме те. - Ще ходим в тинята.
- Да тръгваме. - Добре.
- Хайде. - Събувам се.
Вече си като професионален гид.
- Какво ще правим? - Да вървим.
- Да газим. - Готови?
- Усещането е страхотно. - Супер е.
Вижте колко е черна калта.
Черна и гъста, защото не е обикновена.
Много хора идват специално за да се намажат с калта.
- Нещо като кална баня? - Да, лягат в калта и тя засъхва по тях.
Минерализира кожата.
Но тук не само калта ти помага да се чувстваш и изглеждаш млад.
Виж тези водорасли.
Разтварям ги в единия край
и излиза нещо подобно на алое вера.
Алое вера.
Според Ян богатият на вещества гел от водораслите
подмладява кожата и изглажда бръчките - тъкмо като за мен.
Как се чувстваш сега?
Окрилен!
- Очилата вече не ми трябват. - Супер!
- Тук става малко по-дълбоко. - Идваме.
Леле-мале, да!
- Майко мила. - Радвам се, че си тук.
- Супер. - Ама че е шантаво!
- Ще се справиш. - Издърпай ме.
Браво. Видя ли?
Забавно е. Сякаш съм с ботуши.
Всеки трябва да опита това.
Природата на острова има благоприятен ефект върху хората.
Има нещо вярно.
Ако се мажеш с това, може би наистина ще направи чудеса с кожата ти.
Искаш ли?
- Добре е, нали? - Не, но благодаря.
Усещането да стъпваш в калта е приятно.
Вижте ми краката.
Вече мога да се похваля, че буквално съм се измъкнал от калта.
Отвори ми се апетит след цялото това шляпане в тинята,
но започвам лечебния глад.
Нещо ми подсказва да не възлагам големи надежди.
Не знам каква ще е вечерята, страх ме е да попитам.
Дано здравословната храна е вкусна.
Заповядайте, вечерята ви.
Прилича на хляб и вода.
Бульон и хляб.
Хлябът е, за да тренирате дъвченето.
Да тренирам дъвченето? Щом трябва.
Изискваме от гостите си да дъвчат всяка хапка трийсетина пъти.
Така храносмилателната система се учи да очаква храната.
Ясно, разбирам.
Татко казваше, че дъвче храната си по 32 пъти.
- Наистина ли? - Мислехме го за луд.
Но не се оплакваше от стомашни проблеми.
- Вече може би знаете защо. - Да.
Тогава започнете да дъвчете и бульона.
Да дъвча бульона?
- Казвате ми да дъвча супата? - Точно така.
Колко му е, фасулска работа.
Интересен експеримент. Като опитно зайче съм.
Точно така.
Ще се опитам и да видим какво ще стане.
Сякаш ям много стар хляб.
Бульонът има вкус, но не мога да определя какъв точно.
Като на лекарство.
Не съм подозирал, че ще ми се прияде братвурст,
но бих убил за едно голямо парче.
- Как така вие имате салата? - Не е салата.
Морков, приготвен по различни начини.
Май е сушен и варен с малко ориз или нещо такова.
- Сушени и сварени моркови? - Да.
- Леле. - Да ви е сладък хлябът.
Благодаря.
- За нищо. - Чуден е на вкус.
Никога не си лягам гладен.
Въпреки че ще омета каквото има пред мен,
пак ще си легна с празен стомах.
На следващия ден на остров Зюлт ставам в ранни зори
да се подготвя психически за поредното гладуване
и кой знае още какви специални процедури.
Но вече съм се вързал.
Ще се постарая да избутам докрай тази уелнес програма.
Преживявам нещо, което не ми се е случвало до ден днешен.
Лесно ли е? За мен не е. Човек убивам за малко храна.
Закуската ми се състои от вкусен наглед сок от пшенични стръкове.
На драго сърце бих довършил закуската,
но д-р Ян иска да се явя в стая за нещо, наречено криотерапия.
На вратите пише само на немски
и не знам коя е.
"Корпертерапия", "васер ен лихт", пак нещо с "васер".
Коридорът свършва.
За да ме въведе в криотерапията,
Ян е ангажирал чест гост на "Ланзерхоф", ето този смелчага - Холгер.
- Привет. - Господа.
Значи искаш криотерапия?
Ако след нея той още диша, може би ще я пробвам.
За да горят калории, гости като Холгер влизат във фризер
и се излагат на екстремен студ.
- Защо ме сви под лъжичката? - Чрез студа ще ускорим метаболизма му.
По този начин ще гори повече мазнини
и ще намали възпалителните процеси в организма си.
Например артрит. Ще облекчи състоянието му.
Ти имаш ли артрит?
Още не.
В камерата е минус 110 градуса по Целзий -
по-студено от най-ниската температура на Земята.
- Успех. - Благодаря.
Четири пъти по-студено от зимата на Северния полюс.
Холгер трябва да остане вътре три минути.
- Добре ли си? - Голям студ.
Няма шега.
Не е за вярване, че го правя, но както каза Ян, полезно е.
Според мен Холгер олицетворява нагласата на хората, които идват тук.
Сега той гори грубо към 600 калории.
Сигурно и други неща му изгарят.
Хората тук са готови за изпитанието и това ги стимулира.
На тръгване искат да се чувстват по-добре, отколкото на идване.
Виждам скреж върху неговите...
- Боже мили. - Холгер, край, излизай.
Благодаря. Удивително е.
Ледена висулка си.
Юджийн, искаш ли да опиташ? Може да влезем заедно, ако кажеш.
Да, става. Може да влезем за четири-пет секунди.
Да опитаме тогава.
Обаче си оставам облечен.
- Готов съм, с дрехите. - Има си хас. Влизаме.
- Да, студено е. - Ето това е студ.
Да, няма две мнения.
Добре дошли.
Невероятно студено е.
- Три минути е безумие. - Броиш секундите.
По-голям мъж си от мен, признах те.
Чувствам се добре, това е най-важното.
Но в крайна сметка е важен резултатът.
Това е нещо като празник за тялото и душата.
Ясно.
Не бих го нарекъл точно празник.
Но от процедурите тук
криотерапията е само върхът на айсберга.
Това място се е посветило на пречистването на тялото и ума.
Готов съм за сеното.
Казаха ми само, че е полезно за изхвърлянето на досадните токсини.
- Прилича на гигантски пакет чай. - Точно.
Вътре ли е сеното?
- Да, тук е, пипни. - О, да.
Високата температура и влажността
разширяват артериите и отварят порите на кожата,
за да може етеричните масла да помогнат за прочистването.
- Ще ги вдишваш. Да започваме. - Слушам.
Така удобно ли ти е, Юджийн?
Доста удобно, Ян. Благодаря.
За пръв път лягам на водно легло.
- Наистина ли? - Да, къде съм блял през 70-те?
Тук има паникбутон.
Защо ми е такова нещо?
- Да ме повикаш, ако ти стане неприятно. - Често ли се използва бутонът?
- Почти никога. - Радвам се.
- Е, да ти е приятно. - Благодаря.
Като риба в консерва съм.
Лежа върху пакетче чай, пълно със сено.
Казаха ми, че сеното е чак от Алпите,
било специално донесено заедно с шепа лечебни билки.
Почти съм сигурен, че парченца сено проникнаха в мен.
В един момент може и да ми въздействат.
Например да ми се прииска да стана фермер.
Успокоен от мисълта, че няма да отплавам нанякъде,
най-сетне мога да се отпусна.
Не беше толкова лошо.
Според мен това може би наистина има благотворен ефект върху хората.
Знаех, че гладуването ще е трудно, но не и че ще е чак толкова трудно.
Копнея не само за нормална храна, но и за кафе.
Реших да избягам набързо за кофеин,
но хич не се гордея с липсата си на воля.
Тръгваме за кафе.
Според Дорит то е най-доброто на острова.
За пръв път през живота си изпитвам такава силна нужда от кафе.
"Купферкане" на немски означава "меден чайник".
Това кафене е нещо като забележителност на остров Зюлт.
- Юджийн. - Аз съм Лайф.
- Лайф. - Да ти намеря хубава маса?
Да, може.
Какво ще пиеш?
Бих искал чаша кафе.
Чувствам се като в оазис насред пустиня.
Осъзнавам, че ще изневеря на диетата си,
и малко ми е гузно.
Но едно капучино няма да навреди. По-добре е от сок от червено цвекло.
Капучиното ти.
Ето това е животът.
- Чудесно е. - Благодаря.
- Много ми допада тук, Лайф. - Радвам се.
"Медният чайник" съществува от 1950 г.,
но се оказва, че самите постройки са тук от по-дълго време.
Сградите са от Втората световна война.
Кафенето е от Втората световна?
Да, било е бункер.
Отвън има установки за противовъздушна отбрана.
Като научих, че това всъщност е бункер от Втората световна война,
усетих как сърцето ми се разхлопа.
Не е видно, защото сега мястото е прекрасно.
Но в миналото тук не е било приятно.
Откакто съм на острова, не съм се замислял за историята му.
Но донякъде тя е пропита във всичко.
Моето поколение трябва да познава зверствата от миналото ни.
Трябва да говорим за тях, за да не се повтарят - това е важното.
Лайф представлява онова поколение от германци,
което иска да покаже на света,
че познава историята и няма да позволи тя да се повтори.
И сега прави всичко възможно
да увери света, че Германия си е взела поука.
След това донякъде отрезвяващо напомняне за историята на острова
се връщам в хотела и отново сърбам бульон,
за да ми уври главата.
В салона на хотела Дорит забавлява гостите с музика.
Разбирам защо хората идват тук.
Проумях много неща.
Извличат полезното и си тръгват с приповдигнат дух.
И обикновено се връщат няколко пъти.
Но осъзнах, че за мен
радостта от златните ми години зависи не толкова от терапии и процедури,
колкото от правилните решения.
Мисля, че стресът и тревогите скъсяват живота ти повече,
отколкото чревоугодничеството.
Винаги съм смятал, че в крайна сметка е по-важно да правиш всичко с мярка.
Все още съм на това мнение. Трябва да имаш мярка.
Последният ми ден на о-в Зюлт е.
Ще разгледам острова.
Недалеч от хотела е богатият град Кампен,
едно от най-престижните места в цяла Германия.
Казаха ми да дойда тук и да потърся местната жителка Ута.
- Ута! - Здрасти.
Тя явно има уникален поглед върху крепкото здраве.
Това е другото лице на Зюлт.
Радвам се да се запозная с теб и семейството ти.
Да, това са рожбите ми.
Шестстотин последователи.
Цяло стадо.
Шестстотин овце...
- Майко мила. - Ще влезеш ли?
...пасат насред града.
Здравейте, симпатяги.
Ти си пастирка?
Пастирка номад.
Първият пастир номад, когото срещам.
Друго ли си представяше?
Ута живее на континента,
но води овцете си на о-в Зюлт всяка година да пасат пирен.
На остров, където хората трошат пари за здравето си,
Ута намира всичко необходимо, за да е здрава и щастлива без пари.
При овцете ли спиш?
Спя в кемпера си. Къмпингувам на острова.
- Значи си намерила идеалната работа. - Така мисля.
Прекрасни животни. Много са сладки.
Скоро ще излезем да търсим място за паша.
- Чудесно. - Искаш ли с нас?
Да, хайде.
Кучетата ще ни помагат. Това са Вин и Фанта.
- Фанта, Вин. - Не хапят.
Отиваме на приключение.
Знаят основни команди. Трябва да ги изричаш напевно.
Фанта, ин ди фор.
- Ин ди фор. - Точно така.
- Как да кажа "върни се"? - Ком фор.
Ин ди фор.
- Браво, научаваш се. - Ком фор.
Точно така.
- Мога да се заема с това професионално. - Повелителят на кучета.
Да поведем овцете.
За щастие, имам някакъв опит.
С гега в ръка съм готов да водя стадото.
Ще повикаш ли овцете?
Тази команда е за кучетата.
Искам да извикаш овцете.
Кучетата са тук. Изпълниха командата.
Оказва се, че за овцете има само една команда.
- Коман, шопи. - Коман, шопи, коман.
- Хайде. - "Шопи" е овце.
Трябва да заведем овцете до ливада с пресен пирен.
Не е далеч, на няма и 800 метра е.
Единственият проблем е,
че минаваме покрай едни от най-скъпите имоти в Германия.
Отговорността е огромна.
Трябва ми роба като на Мойсей.
На завоя някои овце започват да си правят оглушки.
Прииска ми се да зная овчи език.
Развалих дисциплината. Шестстотин овце са зад мен.
- Съжалявам. - Добре съм.
Като ми правят така, спирам.
Не е добре да спират тук.
Само тук не.
Не бива да спират тук.
Ута?
Не ми е тук мястото.
Сега разбирам какво значи да си заблеян като овца.
Полека.
Все едно морето се разделя.
- След мен. - Опитвам се.
- Още малко. - Търпение, скитници.
Леле, много те бива.
Само без паника.
Вътрешният мир на Ута ни отведе до Обетованата земя.
Като по чудо все още съм жив и на крака.
Много мили хайванчета.
Обаче наумят ли си нещо, да не си им на пътя.
Така е.
Както научих и в Швеция,
животът не е толкова напрегнат, ако се пуснеш по течението.
Приемаш каквото ти поднася,
защото ще се съсипеш от стрес и тревоги,
започнеш ли да премисляш всичко.
За Ута чистият въздух и разходките са начин на живот.
Уелнес програма, която се крепи на здравия разум.
На драго сърце бих я последвал.
Последната ми вечер на остров Зюлт е
и отивам на плажа от западната страна на острова.
Здрасти.
Холгер от стаята за криотерапия завършва деня по типичен за Зюлт начин.
Радвам се да ви видя.
Ще плува в Северно море, което е много студено.
- Ще влезеш ли с мен? - Не съм ли тук, като влезеш, не ме чакай.
Гладуването ми най-сетне официално приключи.
Да го полеем.
- Да плуваме. - Хайде де, влизаме!
Прекарах няколко изумителни и забавни дни на острова.
Благодарен съм за доброто си здраве
и почти осемте десетилетия на тази планета.
Най-хубавото на това да си на 76 г. е,
че не ти пука какво мислят хората.
А най-лошото е,
че не си на 36 г.
Не се ли изкушаваш?
Не, и пари да ми даваш.
Има ли още неща, които бих могъл да правя?
Да, сигурно. Просто не ми харесва да ги правя.
Да тичам за здраве? Защо? Ходенето пеш ме устройва.
Браво!
- Радвам се за теб. - Да.
Няма нужда да харча много пари, за да се чувствам добре.
За някои хора процедурите и терапиите вършат чудеса.
Но ако питате мен, всичко се свежда до това да намериш здравословен баланс.
Някак е красиво, нали?
Радвай се на живота
и извличай наслада от него по подходящ за теб начин.
Това е, най-общо казано.
Живей ден за ден.
Ако сутрин се събудиш и още дишаш, значи те чака прекрасен ден.
- В следващия епизод... - Бонджорно.
Дотук са познанията ми по италиански.
Най-любимата ми страна за посещение в целия свят.
Най-известното дупе в Италия.
Невероятно.
- Широка усмивка. - Да.
- Какво искаш? - Има над 250
официални жеста с ръка в Италия.
Насред лозе в Тоскана съм.
Колко туристи имат това щастие?
Превод на субтитрите Катина Николова