At rejse siges at være at leve.
Måske, hvis ikke en dag i lufthavnen allerede tog livet af en.
Hvor får man ellers besked på at stille to timer før tid...
...og alligevel være ved at komme to timer for sent?
Men mine rejser sidste år gjorde mig nu godt.
De udvidede min horisont.
I hvert fald lidt.
Så nu takler jeg noget obligatorisk for enhver respektabel rejsende.
Jeg rejser til Europa.
Hvor er vi egentlig henne?
Jeg skal se Europa...
...fra ende til anden.
Jeg færdes langt fra alfarvej for at se nogle fantastiske steder...
Se engang!
...og favne min spirende eventyrlyst.
Se lige! Uden hænder.
De er lige her. Forstavnen, ikke?
Jeg tester mine smagsløg.
Wauw, det smagte godt.
Druerne er klar.
Og prøver at leve som de lokale.
Velkommen til min landsby.
Helt utroligt.
Jeg har lige reddet dit liv, så husk mig.
Jeg lægger bekymringerne i kufferten...
Nu kommer de.
Man ved aldrig, hvordan kroppen reagerer på frygt.
Sådan noget har jeg ikke prøvet, siden jeg var barn.
Og nu siger jeg snart tre ord, jeg aldrig har sagt før.
Klar til afgang.
EUROPA
Jeg har aldrig vidst meget om det moderne Tyskland.
Ølstuer, store pølser og flotte biler er stort set det hele.
Hjemme i Toronto lovede jeg mig selv både at prøve og at se nye ting.
Så jeg holder mig fra storbyerne og fra Oktoberfest.
I stedet er jeg taget hen, hvor "rigtige tyskere" holder ferie.
Og det her havde jeg bestemt ikke ventet.
Velkommen til den lille ø Sild i det allernordligste Tyskland.
Hvert år flokkes næsten en million besøgende til sandstrandene.
Jeg anede ikke, Tyskland havde øer og strande,
men der er så meget, jeg ikke ved.
Efter lidt for meget champagne
forlod jeg Sydfrankrig og tog til denne lille ø i Nordsøen.
Det er nok lige, hvad jeg trænger til.
Sild tiltrækker de rige og de helsebevidste.
Tyskland tegner sig for Europas største wellness-industri.
Den indbringer mere end 200 mia. dollar om året.
Behøver man bruge en formue for at føle sig højt på strå?
Jeg skal snuse til den tyske wellness-dille,
selvom jeg har sagt til alle, at jeg har det fint.
Pas på. Det er dyrebar last.
Tyskland tæller som nation cirka 84 mio. mennesker,
er på størrelse med Montana og har Europas største økonomi.
Det overrasker mig. Det er ikke, hvad jeg havde ventet.
Det ligner mere USA's østkyst.
Sild er faktisk kendt som "Tysklands Hamptons".
Og de stråtækte huse er nogle af landets dyreste ejendomme.
Selv små sommerhuse kan koste op til fem mio. dollar.
Det føles som en anden verden.
Det er som at rejse gennem et eventyr.
Brødrene Grimm kunne snildt have et lille hus her.
Med arkitekturen, landskabet og alle dem, der søger en sund livsstil her,
er jeg lidt som en hund i et spil kegler.
Wellness er mig helt og aldeles fremmed.
For mig har det altid været noget, folk gør, hvis de absolut skal.
Et hurtigt slag for helse og talje.
Jeg er altså lidt skeptisk.
Men jeg er også 76 år gammel. Og jeg ved godt, jeg ikke bliver yngre.
Det er fint at være 76, hvis man stadig er rask og rørig.
Alt afhænger af ens helbred. Det er der ingen tvivl om.
Er det Lanserhof? Deroppe på bakken?
Det ligner et af de stråtækte huse, men 800 gange større.
Lanserhof er et verdenskendt, holistisk kursted.
Jeg kan med hånden på hjertet sige, jeg aldrig har set mage.
Behandlingerne tiltrækker milliardærer og kendte såsom Victoria Beckham,
Kate Moss, Cara Delevingne og så mig.
- Tak, Lars. - Ja.
Mange tak.
- Eugene. - Hej.
Dejligt at se dig. Jeg hedder Dorit og er direktør her på Lanserhof.
Hej, Dorit. Dejligt at møde dig.
Velkommen til din Lanserhof-oplevelse. Lad mig vise dig til dit værelse.
Udmærket, tak. Jeg glæder mig.
Her er perfekt til både detox og afslapning.
Hvis man har tegnebogen i orden.
DIGITAL DETOX
Et ophold indebærer strenge kostregler og helsebehandlinger.
Interiørets bløde kurver skal afslappe de anspændte gæster som mig.
Trappen er ikke kun visuelt fantastisk. Akustikken er også skøn. Nu skal du høre.
Er akustikken ikke fin?
- Hvad? - Kom.
- Hold da op. Er du operasanger. - Ja, jeg er uddannet sanger.
- Hvorfor arbejder du her? - Efter dig.
- Tak, Dorit. - Voilà.
Hvor er her smukt. Det er...
Der er førstesal!
Der er 55 værelser og suiter. Alle er moderne, men minimalistiske.
Ligesom velkomstpakken.
Der står en lille velkomst til dig.
Okay.
- Det er et rødbedeshot. Vil du smage? - Om jeg vil have rødbedesaft?
På andre hoteller havde de tilbudt en flaske champagne.
Her var det et rødbede-shot.
- Helt specielt, ikke? - Det kan ikke nægtes.
Du har en aftale med dr. Jan om lidt.
- Tidsplanen ligger på bordet. - Tak.
- Det lyder uhyggeligt, men tak. - Vi ses senere.
Tak, Dorit.
Det skræmmer at tænke på, at det første, man skal, er at tale med lægen.
En læge er den sidste, man ønsker sig at se på et hotel.
Han vil sikkert undersøge alt muligt.
Forhåbentlig kun rent verbalt.
Hej, Eugene.
- Dr. Jan. Godt at se dig. - I lige måde. Jeg hedder Jan.
Jeg har ansvaret for din helse under opholdet.
- Jeg håber, du overlever. - Mon ikke!
Som cheflæge på stedet...
- Tag bare plads. - Tak.
...møder dr. Jan selv mange af gæsterne.
Vi er hverken klinik, spa eller femstjernet hotel.
Vi er det hele på samme tid,
for kosten eller behandlingen er skræddersyet til dig.
Derfor skal jeg vide lidt om dit helbred.
Ildevarslende.
- Ja, absolut. - Ja.
Hvordan har du det generelt? Hvad med stress? Er du okay?
Jeg er ikke stresset sådan generelt.
Dyrker du regelmæssigt nogen form for motion?
Golf, en eller to gange om ugen. Det er jo motion.
Jeg går ikke, men kører i sådan en golfvogn.
Men man går hen til bolden og tilbage til vognen.
Har du prøvet at faste?
Da jeg var barn og voksede op som jøde,
fastede man en dag til højtiden Yom Kippur.
- Ja. - Det hadede jeg.
Jeg har ikke fastet i lang tid.
- Måske kunne du prøve. - Jeg vil gerne...
Dr. Jan vil overbevise mig om, at det er rigtig sundt at faste.
Okay.
Han siger, det fremmer stofskiftet,
reducerer inflammation og blodtryk og bidrager til vægttab.
De første fire dage er altid hæslige.
Du får det til at lyde så tillokkende.
Din krop skal omstille stofskiftet fra at forbrænde sukker
til at forbrænde fedt, Du vil producere masser af giftstoffer,
for kroppen begynder at afgifte.
Jeg føler mig mere og mere anspændt.
Okay.
Heldigvis er der ikke tale om total faste.
Det er bare små portioner.
Og du vil sikkert gerne vide det samme som mig.
- Hvor små? - Vi tilbyder alt fra bouillon til te.
- Jeg kan vælge bouillon... - Nej.
- Jeg vælger. Du gør ikke. - Vælger du?
- Nemlig. Så... Ja. - Jeg betaler, og du vælger.
Han siger, at en-to dages faste om ugen er fantastisk for kroppen.
Jeg synes, min krop har det fint, som den har det.
Jeg skal her indskyde, at du skal opsøge din egen dr. Jan,
før du gør noget drastisk såsom at leve af bouillon og te.
Men det er nyt for mig, og jeg vil se, hvad de kan udrette.
Derfor vil jeg være så god en patient, indsat eller gæst,
som jeg formår at være.
Jeg har hørt, at hele øen menes at virke helbredende.
Jeg glæder mig til at undersøge det på den ikke-medicinske måde.
- Hej, Dorit. - Eugene.
Nu jeg ved, hvad der er på menuen,
håber jeg, Dorit tager mig med hen, hvor de har de store tyske saltkringler.
Sid ned.
Okay, kom så.
Men hun har vist andre planer.
- Jeg tramper i pedalerne. - Vejret er fantastisk.
Den 99 km2 store ø er perfekt til at opleve naturen.
Og her på Sild skinner solen oftere, end den gør på fastlandet.
Det er et kendt feriested, fordi øen er så smuk.
Se engang. Du milde.
Her er fortryllende, og man føler stor fred, frihed og energi.
Det er et sandt paradis.
Okay, jeg sænker farten,
- for nu er vi er der næsten. - Ja.
Det var noget af en tur.
Nu skal du møde Jan.
- Jan? En til Jan? - Ja, en til Jan.
Han er ekspert i naturen på Sild og ekspert i marsklandet.
Marsklandet er noget særligt her.
Her på østkysten tæller området mere end 18 km2.
Det kaldes Vadehavet.
Det er en nationalpark og er med på UNESCO's verdensarvliste.
- Jan! - Hej, Jan.
Eugene Levy.
- Godt at se dig. - I lige måde, Jan.
Du er sikkert tit herude.
Ja. Det er verdens største tidevandsbanke.
Her kan man se mange fugle- og dyrearter. Det er et stort naturområde.
Der findes ikke mage til andre steder i verden.
Ved lavvande tager Jan folk som mig med ud i mudderet.
Først tror jeg, at du må stille dine sko her.
- En lille overraskelse. - Ja.
- Vi ville overraske dig. - Vi skal gå i mudderet.
- Det skal vi. - Godt.
- Kom så. - Af med skoene.
Du ligner en professionel vadehavsguide. Det ser godt ud.
- Fint. Vi går. - Hvordan går det?
En tur i pløret.
- Klar? - Ja.
Ja.
- Wauw. - Og...
- Det føles virkelig rart. - Det er lækkert.
Se, hvor sort det er.
Tykt og sort, for det er ikke bare mudder.
- Mange kommer for at bade i mudderet. - Tage mudderbad?
Ja, de lægger sig i mudderet. De kommer her og lader mudderet tørre...
- Det mineraliserer huden. - Præcis.
Men herude er der andet end medicinmudder til at holde dig ung.
Se algerne her. Jeg åbner dem i den her ende.
Så kommer der noget ud, der ligner aloe vera.
Jan siger, at som aloe vera kan det ernæringsrige stof fra algerne
holde huden ung og forebygge rynker. Det lyder fint!
- Hvordan har du det? - Jeg føler mig så levende.
- Jeg behøver ikke brillerne mere. - Wauw. Herligt!
- Kan du se, det er lidt dybere? - Hvor spændende.
Åh, du... Ja.
Ja.
- Det må du nok sige. - Det er godt, du er her.
- Herligt. - Du milde. Det er helt vildt.
- Du kan godt. - Her. Du... Træk den vej.
Ja. Helt fint. Kan du se?
- Det er sjovt. Mudderet ligner støvler. - Ja.
Jeg synes, alle bør prøve det her.
Der er naturlig wellness her på øen. Det stemmer helt sikkert.
Klasker man masser af mudder på, udretter det nok mirakler for huden.
Vil du prøve?
- Det ser godt ud, ikke? - Ellers tak.
Det føles helt sikkert rart på fødderne.
Se mine ben.
Nu kan jeg kalde mig den rene mudderklire.
Jeg har fået masser af appetit af at fedte rundt i pløret,
men min faste starter nu.
Jeg skal nok ikke gøre mig de store forhåbninger.
Jeg ved ikke, hvad der er på menuen, og tør knap nok spørge.
Gid den sunde mad i det mindste smager godt.
Vær så artig.
- Det er aftensmaden. - Det ligner brød og vand.
Bouillon og brød.
Brødet er, så du kan øve dig i at tygge.
Øve mig i at tygge? Okay.
Vi beder gæsterne tygge hver bid 30 gange, før de synker maden.
Så ved dit fordøjelsessystem, at nu kommer maden.
Ja. Det forstår jeg godt.
Min far sagde altid, han tyggede maden 32 gange.
Gjorde han?
Vi syntes, han var godt tosset, når han sagde det,
men han havde hele livet en fortrinlig fordøjelse.
- Og nu ved du måske hvorfor. - Ja.
Måske kan du så også tygge bouillonen.
Tygge bouillonen?
Beder du mig om at tygge suppen?
- Ja, jeg gør. - Ja.
Ja, jeg kan... Jeg kan tygge bouillonen.
Sikke et spændende eksperiment.
- Ja. - Som at spise på et laboratorium.
- Det er korrekt... - Ja.
Jeg prøver mig frem, og så ser vi, hvad der sker. Jeg...
Brødet er godt nok tørt.
Bouillonen smager af noget, jeg ikke helt kan placere.
Af noget lidt medicinsk.
Tænk, at jeg skulle ende med at drømme om en stor bratwurst.
Det kunne jeg godt spise lige nu.
- Hvorfor fik du salat? - Det er ingen salat.
Det er en gulerod på forskellige måder.
Tørret, kogt og så med ris eller sådan noget.
- Tørrede kogte gulerødder? - Ja.
- Wauw. - Nyd dit brød.
Ja. Mange tak.
- Det er... lækkert. - Velbekomme.
Jeg kan ikke lide at gå sulten i seng.
Selvom jeg spiser rub og stub til aften, går jeg stadig skrupsulten i seng.
Morgenen gryr på Sild, og jeg er tidligt oppe
for at være klar til endnu en dags faste
og utvivlsomt nogle særlige behandlinger.
Men jeg er frisk på det hele.
Jeg prøver at få hele wellness-oplevelsen her.
Jeg oplever noget, som jeg ikke har oplevet før i mit liv.
Er det det letteste i verden? Ikke for mig.
Jeg ville gøre alt for lidt mad.
Min morgenmad består af lidt lækker hvedegræsjuice.
Jeg drak gerne det hele,
men dr. Jan har bedt mig stille i noget, der hedder kryoterapilokalet.
Alt står på tysk på dørene, så jeg ved ikke, hvilken dør...
"Korperterapi", wasser en licht, en til med "wasser".
Jeg er snart ved vejs ende.
Jeg skal have et lynkursus i kryobehandling.
Jan får hjælp af en ekspert på Lanserhof. Denne modige mand, Holger.
- Hej. - Hej!
- Vil du også kryobehandles? - Ja.
Kommer han ud i live...
- Ja. - ...kan det tænkes, jeg også vil prøve.
For at forbrænde kalorier går gæster som Holger i fryseren
og udsætter sig selv for ekstrem kulde.
Hvorfor er jeg nervøs?
Vi bruger kulden til at stimulere stofskiftet, så han forbrænder mere fedt.
Det reducerer også inflammation i kroppen.
Det vil sige gigt... Der vil være en bedring bagefter.
- Har du gigt? - Ikke endnu.
Kammeret er med de 110 minusgrader faktisk koldere
end den laveste temperatur registreret på Jorden.
- Held og lykke. - Tak.
Det er fire gange koldere end om vinteren på Nordpolen.
Holger skal blive derinde i tre minutter.
- Hvad så? - Det er koldt.
Ja, det er det.
Tænk, at jeg vil gør det, men dr. Jan siger, det er sundt.
Holger er vist et godt eksempel på folk, der kommer her.
Nu forbrænder han cirka 600 kalorier.
Han forbrænder sikkert alt muligt.
De tager imod udfordringen, som de synes, er spændende.
Efter deres ophold vil de have det bedre, end da de kom her.
Jeg kan se frost. Altså... På hans...
- Du godeste. - Okay, Holger. Så kan du godt komme ud.
Okay. Tak.
Wauw. Helt utroligt.
Kold som en isterning.
Eugene, vil du prøve? Vi kan gå derind sammen.
Ja, fint.
Vi kan gå ind i mindst fire-fem sekunder.
Okay. Lad os prøve.
Men jeg gør det kun fuldt påklædt.
- Jeg er klar. På med tøjet. - Du er klar.
Så er det nu.
- Okay. Det er koldt. Ja. - Det er det, ja.
Det er superkoldt herinde.
Velkommen tilbage.
Det var umådeligt koldt.
- Tre minutter er vanvittigt. - Man tæller godt nok sekunderne.
Jeg indrømmer, du er stærkere, end jeg er.
Jeg har det fint. Det er det vigtigste.
Men i sidste ende er det resultatet, der tæller.
Det er noget af en ferie for krop og sjæl.
Nemlig.
Jeg ville nok ikke kalde det en ferie.
Men hvad angår behandlingerne, er kryoterapi kun toppen af isbjerget.
Her på stedet gælder det om at rense krop og sjæl, så nu skal jeg...
Jeg skal en tur i høet.
Jeg har kun hørt, at "høbade" er godt for at rense kroppen for giftstoffer.
- Det ligner en kæmpe tepose. - Nemlig.
Hvor er høet? Inde i posen?
- Ja. Mærk engang. - Javel, ja.
Den høje temperatur og luftfugtighed
åbner arterierne og alle hudens bestanddele,
så de æteriske olier kan hjælpe med afgiftningen.
Du indånder dem. Kom engang.
Okay. Javel.
Okay, Eugene. Ligger du godt?
Jeg ligger fint, ja. Tak.
Jeg har ikke prøvet sådan en vandseng før.
- Nej? - Ja. Hvor var jeg lige i 70'erne?
- Her er panikknappen. - Hvorfor får man sådan en knap?
Hvis du føler dig utryg, så bare sig til.
Hvor mange bruger den knap?
- Næsten ingen. - Det var godt.
- God fornøjelse. - Okay. Tak.
Jeg har det som en sardin.
Jeg ligger på en tepose fuld af hø.
Høet kommer åbenbart helt fra alperne
og er høstet til formålet sammen med en håndfuld helende urter.
Jeg tror, at noget af høet er trængt ind i min krop.
Og på et tidspunkt påvirker det mig nok.
Jeg vil måske pludselig være landmand.
Jeg ved, at jeg ikke kan flyde væk, så jeg slapper helt af.
Det var faktisk ikke værst.
Det har nok også en positiv indvirkning på folk.
Jeg vidste, det ikke var let at faste, men det er sværere end ventet.
Bortset fra rigtig mad savner jeg virkelig kaffe.
Så jeg flygter for at finde lidt koffein,
selvom jeg ikke er stolt af min manglende viljestyrke.
Vi tager ud for at få kaffe.
Ifølge Dorit er det øens bedste kaffe.
Jeg har aldrig savnet kaffe så meget før. Jeg glæder mig.
Die Kupferkanne er tysk og betyder kobberkedlen.
Caféen er lidt af en institution på Sild.
- Eugene. - Eugene. Leif.
- Leif. - Ja. Vil du have et godt bord?
- Ja. Mange tak, Leif. - Okay.
Hvad skulle det være?
- Kaffe ville være skønt. - Kaffe.
Det er det rene fata morgana for mig.
Jeg ved godt, jeg snyder i forhold til kostplanen...
Jeg har også dårlig samvittighed.
Men en cappuccino, helt ærligt! Det er bedre end rødbedejuice.
Her er din cappucino.
For mig er det her... Det er livet.
- Hvor er den god. - Tak.
- Det er et fint sted, Leif. - Mange tak.
Kobberkedlen har ligget her siden 1950,
men selve stedets struktur har ligget her lidt længere.
Bygningerne stammer fra sidst i 2. verdenskrig.
Er caféen fra 2. verdenskrig?
Ja, det var en bunker. Der er også antiluftskytsvåben udenfor.
Da jeg hørte, det var en antiluftskytsbunker fra 2. verdenskrig,
fik jeg godt nok lidt hjertebanken.
Man kan ikke se det mere, for det er et smukt sted.
- Men en kort stund... - Ja.
...var det intet smukt sted.
Siden jeg kom hertil, er fortiden ikke sådan faldet mig ind.
Selvom den jo altid alligevel spøger, ikke?
Min generation skal erindre det onde fra fortiden.
- Vi skal tale om det... - Ja.
- ...så det ikke sker igen. - Ja.
Det er det vigtigste.
Jeg synes, Leif repræsenterer den generation af tyskere,
der virkelig vil vise verden:
"Vi forstår, hvad der skete, og det gentager sig aldrig.
Nu gør vi alt, vi kan, så verden ved, at dette er et nyt Tyskland."
Efter en lidt barsk påmindelse om øens fortid
er jeg atter tilbage på hotellet til mere bouillon
efter min koffein-slinger i valsen.
I opholdsstuen underholder Dorit gæsterne.
Jeg kan godt forstå, folk kommer her. Meget af det giver bare mening.
De får det nødvendige ud af det, og de har det strålende bagefter.
Og alleroftest kommer de her mere end en gang.
Men jeg har indset, at mit livs efterår skal handle mindre om behandlinger
og mere om at træffe sunde valg.
Jeg tror, stress og angst forkorter ens liv mere
end at spise for mange vaffelis.
Men jeg har altid følt, at alt med måde er okay på den lange bane.
Det føler jeg stadig. Alt med måde.
Det er sidste dag på Sild, og jeg vil gerne se mere af øen.
I nærheden er den velhavende by Kampen
et af landets mest eksklusive nabolag.
Jeg har fået besked på at komme her og finde Uta, der er lokal.
- Uta! - Halløjsa.
- Åbenbart... - Hej.
...er hendes syn på wellness enestående.
Det er en anden side af Sild.
Rart at møde dig og familien.
Det er ungerne. Kom!
600 af slagsen.
Det er noget af en flok.
600 får...
- Du milde. - Kommer du ind?
...der græsser midt i byen.
Hej, trutbasser. Hold da op.
- Er du fårehyrdinde? - Ja, nomadisk fårehyrdinde.
Du er den første nomadiske fårehyrdinde, jeg har mødt.
Hvad havde du ventet?
Uta bor på fastlandet,
men fører hvert år sin flok til Sild, hvor de kan æde lyng.
På en ø fuld af mennesker, der betaler formuer for deres wellness,
giver Sild Uta alt, hun har brug for for at være glad og sund helt gratis.
Sover du udenfor med fårene?
- Jeg sover i min autocamper. - Okay.
- Så jeg camperer her på øen. - Det lyder helt perfekt for dig, ikke?
Det synes jeg.
- Smukke dyr. Smukke ansigter. - Det er det.
Vi drager snart ud for at se, om vi kan finde noget god mad.
- Godt. - Vil du med?
Ja. Tak.
Her er hundene, der hjælper til. Det er Vin og Fanta.
- Fanta. Vin. - De er supervenlige.
Nu skal vi på eventyr sammen.
Her er grundlæggende kommandoer.
Du skal synge dem lidt.
Fanta, in die vor.
In die vor.
Godt. Ja.
- Kom tilbage er... Hvad? - Komm vor.
In die vor.
- Ja, fint. Du har styr på det. - Komm vor.
Komm vor.
Sådan. Hold da op.
- Jeg kunne leve af det her. - Professionel hundesanger.
Lad os genne nogle får.
Jeg tror, jeg har styr på det.
Jeg har min officielle hyrdestav, så nu er jeg klar.
Kalder du på fårene?
In die vor.
Det er jo til hundene.
Du skal kalde på fårene.
- Hundene er her... - Ja.
...så det virkede vist.
Fårene adlyder kun én ordre.
- Komman, Schopi. - Komman, Schopi. Komman.
- Kom. - Nå, "Schopi" er "får".
- Komman, Schopi. - Fanta, komm vor.
Flokken skal flyttes til en eng med frisk lyng.
Der er kun knap en kilometer.
Og der er kun et problem...
Vi passerer nogle af Tysklands dyreste boliger.
Jeg føler ansvarets tyngde på mine skuldre.
Komman, Schopi.
Skal vi ikke have Moses-gevandter?
Da vi runder hjørnet, vandrer nogle af fårene lidt væk.
Åh, åh.
Gid jeg talte bedre "får".
Jeg har ikke styr på dem.
- 600 får bag mig. - Lad være...
- Undskyld. - Det er okay.
- Jeg stopper, når de gør sådan. - Det er ikke smart at stoppe her.
- Ikke smart, nej. - Komman.
Nej, det er ikke spor smart.
Uta?
Jeg prøver helt nye ting her.
Komman.
Nu forstår jeg den der vending: "Flok, vi er skredet."
Ikke?
Åh, åh. Rolig.
Det er som at skille vandene.
Følg mig.
Jeg prøver jo.
Så...
- Vi er der næsten. - Vi er der næsten, venner.
Komman, Schopi. Komman, Schopi.
Du er ferm til det.
Du bevarer roen.
Takket være Utas indre ro når vi det forjættede land.
Fanta, in die vor. In die vor.
Jeg er mirakuløst nok både helskindet og oprejst.
Det er blide dyr.
Men når de vil noget, skal man godt nok flytte sig.
- Sandt nok. - Ja.
Fanta, komm vor.
Som jeg erfarede i Sverige,
er livet langt mindre stresset, hvis man følger med strømmen.
Man bør tage alt med ophøjet ro...
Komman, Schopi.
...for man dør af stress og angst, hvis man tænker for meget her i livet.
For Uta er frisk luft og motion en livsstil.
Som en slags fornuftigt wellness-program, jeg let kunne tilslutte mig.
Det er min sidste aften på Sild,
og jeg skal besøge stranden på den vestlige side af øen.
Hej!
Min kryokammerat Holger slutter også sin dag på "Sild-måden".
Det er godt at være her.
Han vil svømme i Nordsøen, og vandet er virkelig koldt.
Vil du med i vandet?
Er jeg ikke klar, skal du ikke vente.
Endelig er fasten forbi.
Skål på det.
- Godt. - Lad os svømme.
Ja, kom!
Det har været et par overraskende og sjove dage på øen.
Og jeg er taknemmelig for mit gode helbred
og næsten 80 år her på Jorden.
Det bedste lige nu ved at være 76 er,
at man ikke går så højt op i, hvad andre tænker.
Og det værste ved at være 76 er...
...at man ikke er 36.
- Skal du ikke en tur i vandet? - Ikke på vilkår. Nej.
Er der ting, jeg kunne gøre mere af, end jeg gør?
Helt sikkert. Jeg kan bare ikke lide det.
Skal jeg begynde at løbe? Hvorfor det? Jeg kan jo gå.
Bravo!
Var det en god oplevelse?
- Ja. - Ja.
Og hvad mig angår, behøver det ikke koste en formue at have det godt.
Jeg forstår godt, at behandlinger virker for nogle mennesker.
Men for mig handler det om at finde ens egen sunde balance.
Det er smukt, ikke?
At prøve at nyde livet
og nyde det så meget, man kan, på en måde, der passer til en selv.
Sådan er det vist for mig i en nøddeskal.
Tag hver dag, som den kommer.
Vågner du om morgenen, og trækker du vejret, er det en god dag.
- Næste gang... - Buongiorno.
Andet kan jeg ikke på italiensk. Sådan.
Det er for mig verdens bedste by at besøge.
Italiens mest berømte rumpe.
Det er virkelig noget særligt.
- Stort smil. - Ja.
- Hvad vil du? - Der er mere end 250 italienske fagter.
Jeg står midt på en vinmark i Toscana.
Hvor mange turister får lov til at opleve det?
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen