אומרים שטיולים הם החיים.
טוב, אולי, אם יום בנמל התעופה לא מוציא לך את הנשמה קודם.
כלומר, איפה עוד יגידו לך להגיע שעתיים לפני הזמן...
רק כדי להתקרב באופן מסוכן
לאיחור של שעתיים?
בכל זאת אני חושב שהטיולים שלי בשנה שעברה עשו לי טוב.
נדמה שהם הרחיבו את השקפת העולם שלי.
במידה מסוימת.
אז עכשיו אני מקבל על עצמי משהו שנתפס כחובה
לכל מטייל ראוי לשמו.
אני עושה את אירופה.
טוב, איפה אנחנו בדיוק?
אני הולך לכבוש את היבשת...
מהכי למעלה עד הכי למטה.
אני סוטה מהדרכים הסלולות כדי לגלות פנינים נסתרות...
אתם קולטים את זה?
ולאמץ את רוח ההרפתקנות החדשה.
תראו אותי. בלי ידיים.
הם כאן. מה זה, החרטום?
אני אחנך את בלוטות הטעם שלי...
וואו, זה היה טעים.
הענבים מוכנים.
ואנסה לחיות כמו תושבי המקום.
ברוך הבא לכפר שלי.
זה מטורף.
הצלתי את חייך. זכור אותי.
אני אורז את כל הדאגות במזוודה שלי...
הם מגיעים. הם מגיעים.
אין לדעת מה הגוף יעשה כשהוא אחוז אימה.
אני לא חושב שעשיתי משהו דומה לזה מאז שהייתי ילד.
ואני עומד להגיד שלוש מילים
שלא אמרתי מעולם.
אני מוכן להמראה.
אירופה -
טוב, גרמניה המודרנית תמיד הייתה סוג של דף לבן בעיניי.
אולמות בירה, נקניקיות גדולות, מכוניות יפות. זה כל מה שידעתי.
כשיצאתי מטורונטו,
הבטחתי לעצמי שאנסה דברים חדשים ואלך בדרך הפחות מוכרות.
לכן התרחקתי מהערים הגדולות ומאוקטוברפסט.
במקום זאת אני מבקר במקום שאמרו לי שגרמנים אמיתיים נופשים בו.
מה שלגמרי לא ציפיתי לראות היה זה.
גרמניה -
ברוכים הבאים לאי הקטנטן זילט, שבקצה הצפוני ביותר של גרמניה.
אתר הנופש על שפת הים החולית מפתה כמעט מיליון מבקרים בשנה.
לא ידעתי שלגרמניה יש בכלל איים וחופים,
אבל מתברר שיש הרבה דברים שאני לא יודע.
אחרי אולי כוס שמפניה אחת יותר מדי...
סן טרופה -
עזבתי את דרום צרפת לכיוון רצועת האדמה הצרה בים הצפוני.
זילט, הים הצפוני -
אולי זה בדיוק מה שאני צריך.
האי זילט הוא מגנט לעשירים ולמשוגעי הבריאות.
בגרמניה פועלת תעשיית השלומות הגדולה באירופה,
שמגלגלת יותר מ-200 מיליארד דולר בשנה.
האם צריך להוציא כסף כדי להרגיש כמו מיליון דולר?
אז באתי להתרשם בעצמי מההתלהבות הגרמנית משלומות,
חרף העובדה שכבר אמרתי לכולם שאני מרגיש בסדר גמור.
תיזהר על המטען היקר הזה.
גרמניה, מדינה המונה כ-84 מיליון בני אדם,
גודלה בערך כגודלה של מונטנה והיא מתגאה בכלכלה הגדולה באירופה.
אני קצת בהלם. זה לא מה שציפיתי.
זה מזכיר לי יותר את החוף המזרחי של ארה"ב.
מתברר שהאי זילט אכן ידוע כהמפטונס של גרמניה.
והבתים בעלי גגות הקש
הם כמה מהנכסים היקרים ביותר במדינה כולה.
אפילו קוטג'ים קטנים יכולים לעלות עד חמישה מיליון דולר.
זה משהו שלא מן העולם הזה, במובן מסוים.
זה כמו לטייל בסיפור אגדה.
זה כאילו לאחים גרים יש בית כאן.
בין כל הארכיטקטורה והנוף
והאנשים שמחפשים אורח חיים בריא,
אני מרגיש כאילו אני פוסע לתוך מים לא כל כך מוכרים.
שלומות הוא מושג זר לי לגמרי.
תמיד התרשמתי שזה משהו שאנשים עושים אם הם חשים צורך.
זו מנה קטנה של בריאות טובה והרזיה.
טוב, אז אני קצת ספקן.
אבל אני גם בן 76.
וברור לי שאני לא נעשה צעיר יותר.
אין בעיה להיות 76 אם אתה עדיין מסוגל לעשות דברים.
כלומר, הכול מתחיל ונגמר במצבך הבריאותי.
אין שום ספק בכך.
האם זה לנסרהוף? שם על הגבעה?
הוא נראה כמו אחד מבתי הקש ההם,
אבל גדול פי 800.
לנסרהוף הוא אתר בריאות הוליסטי מפורסם בכל העולם.
אני מודה בכנות שלא ראיתי דבר דומה לזה בחיי.
התוכנית מושכת למקום מיליארדרים וידוענים כמו ויקטוריה בקהם,
קייט מוס, קארה דלווין ועכשיו אני.
- המון תודה, לארס. - כן.
אני מעריך את זה.
- יוג'ין. - היי.
כמה נפלא שבאת אלינו. שמי דורית.
אני המנהלת הכללית של לנסרהוף.
היי, דורית. נעים מאוד להכיר אותך.
ברוך הבא לחוויית לנסרהוף שלך ואשמח ללוות אותך לחדר שלך.
יופי, יופי. תודה. אני נרגש מאוד.
זה המקום המושלם לניקוי רעלים ולהפגת מתחים.
ובלבד שיש לכם כיסים עמוקים.
ניקוי רעלים דיגיטליים -
שהות כאן מבוססת על דיאטה מחמירה וטיפולים משקמים.
החללים הפנימיים המעוגלים בעדינות
נועדו להשרות רוגע על אורחים לחוצים, כמוני.
זה לא רק גרם מדרגות מרהיב עין.
יש בו אקוסטיקה נפלאה. אראה לך.
האקוסטיקה מעולה, לא?
- מה? - בוא.
- אלוהים אדירים. את זמרת אופרה? - כן, יש לי הכשרה בזמרה.
אז למה את עובדת כאן?
אחריך.
- תודה, דורית. - בבקשה.
זה מקסים. זה...
יש גם קומה שנייה.
יש כאן 55 חדרים וסוויטות.
כולם מודרניים מאוד אבל מינימליסטיים.
כמו ערכת קבלת הפנים.
הכנו לך קבלת פנים קטנה.
טוב.
והנה כוסית סלק. תרצה לטעום?
האם ארצה לטעום כוסית סלק?
אולי במלונות מסוימים יציעו בקבוק שמפנייה.
זו הייתה כוסית קטנה של מיץ סלק.
- משהו מיוחד, נכון? - הייתי אומר שזה משהו מיוחד.
הפגישה שלך עם ד"ר יאן תתקיים בקרוב.
- סדר היום שלך על השולחן. - תודה.
- נשמע מפחיד, אבל אני מעריך את זה. - נתראה אחר כך.
תודה, דורית.
קצת מפחיד לדעת שהדבר הראשון שעושים
בהגעה למלון הזה הוא פגישה עם רופא.
הרופא הוא האדם האחרון שאתה מקווה לפגוש בחופשה במלון.
הוא בטח יחטט קצת.
מילולית. אני מקווה.
היי, יוג'ין.
- ד"ר יאן. נעים מאוד להכיר. - נעים מאוד. אני יאן.
אני אהיה אחראי לבריאות שלך במהלך שהותך.
- נקווה שתשרוד. - נקווה.
כמנהל הרפואי של המקום...
- שב, בבקשה, יוג'ין. - תודה.
ד"ר יאן נפגש אישית עם רבים מהאורחים.
אנחנו לא מרפאה, אנחנו לא ספא, אנחנו לא מלון חמישה כוכבים.
אנחנו שילוב של כל אלה בו-זמנית,
כי הדיאטה או הטיפולים שלנו מתוכננים במיוחד בשבילך.
ומסיבה זו אני צריך להכיר מעט את מצבך הבריאותי.
נשמע מבשר רעות.
- כן, בהחלט. - כן.
איך אתה מרגיש כרגע? רמת הלחץ שלך תקינה?
אין עליי יותר מדי לחץ בדרך כלל.
אתה עוסק בפעילות ספורטיבית בקביעות?
גולף פעם או פעמיים בשבוע, וזה... זה אימון כושר.
אני לא הולך ברגל. אני נוסע בקרונית גולף,
אבל צריך ללכת לכדור ואז ללכת בחזרה לקרונית.
צמת פעם בחייך?
כשהייתי ילד, ובדת היהודית,
יום כיפור הוא יום של צום.
- כן. - שנאתי את זה.
אתה יודע, מזמן לא צמתי.
- רציתי, אבל... - אז אולי כדאי לך לנסות.
ד"ר יאן מקווה שאשתכנע
שלצום יש יתרונות בריאותיים רבים.
בסדר.
הוא מאמין שצום מחזק את המטבוליזם,
מפחית דלקות, מוריד את לחץ הדם ועוזר לרדת במשקל.
ארבעת הימים הראשונים הם תמיד נוראיים.
זה נשמע מפתה מאוד.
כי הגוף צריך להעביר את המטבוליזם שלו משריפת שומנים
לשריפת שומן,
ואתה תייצר המון רעלנים כי הגוף מתחיל להתנקות מרעלים.
אני מרגיש מתוח יותר מרגע לרגע.
בסדר.
אבל למזלי, לא מדובר בצום מלא.
מנות קטנות בלבד.
ואתם מן הסתם כבר שואלים מה שאני שואל.
כמה קטנות?
אנחנו מציעים כל דבר שבין מרק צח לתה.
- אתה יכול לבחור בין מרק צח... - לא,
- לא אתה יכול לבחור, אני יכול לבחור. - אתה בוחר?
- אני משלם ואתה בוחר. - בדיוק.
והוא אומר שיום או יומיים של צום בשבוע
מחוללים פלאים במערכת.
אני חושב שהמערכת שלי מתפקדת מצוין במצבה הנוכחית.
אני מרגיש מחויב להמליץ לכם להיפגש עם בן דמותו של ד"ר יאן בחייכם
לפני שתקבלו כל החלטה דרסטית כמו לחיות על מרק צח ותה בלבד.
אבל זו חוויה חדשה בשבילי ואני אראה מה הם עושים,
ואהיה מטופל או אסיר או אורח הכי טוב,
שאני יכול להיות.
שמעתי שיש המאמינים שהאי כולו הוא שיקומי.
לכן אני מעוניין לחקור לעומק, אבל במובן הלא-כירורגי של המילה.
- שלום, דורית. - יוג'ין.
כעת שאני יודע מה בתפריט,
אני מקווה שדורית תיקח אותי למקום שבו אקנה אחד מאותם פרעצלים גרמנים הגדולים.
שב.
טוב, קדימה.
אבל נראה שיש לה תוכניות אחרות.
- אני בסך הכול מדווש. - מזג האוויר מדהים.
אתר הנופש שמשתרע על כ-100 קמ"ר הוא מקום אידיאלי להתחבר בו לטבע.
חוץ מזה, כאן באי זילט,
יש יותר ימי שמש מאשר ביבשת המרכזית.
זה יעד נופש מפורסם בזכות יופיו של האי.
תראי את זה, הא? אלוהים אדירים.
זה מקום קסום.
הוא נותן כל כך הרבה שלווה וחופש ואנרגיה.
אתה יודע, הוא באמת גן עדן.
טוב, אני מאיטה קצת
- כי כמעט הגענו. - כן. כן.
זה מה שאני קורא "נסיעה".
עכשיו אכיר לך את יאן.
- יאן? יאן אחר? - זה יאן אחר. כן.
הוא מומחה לכל מה שקשור לטבע בזילט
וגם מומחה למישורי בוץ.
באי הזה, מישורי בוץ הם סיפור גדול.
כאן בחוף המזרחי,
יש יותר מ-18 קילומטרים רבועים של מישורי בוץ.
האזור שנקרא ים ואדן
הוא פארק לאומי ואתר מורשת עולמי של יונסקו.
- יאן! - שלום, יאן.
יוג'ין לוי.
- וואו. טוב לפגוש אותך כאן. - נעים מאוד להכיר, יאן.
אני מבין שאתה מבלה כאן זמן רב.
כן. אלה מישורי הגאות הגדולים בעולם,
ואפשר לראות הרבה עופות ובעלי חיים. זה אזור טבעי מאוד.
אין עוד מקום כזה בעולם.
בשעות השפל,
יאן מביא אנשים כמוני לאזור הבוצי.
ראשית, אני חושב שעדיף שתשאיר את הנעליים שלך כאן.
- זו ההפתעה הקטנה שלנו. - כן.
- רצינו להפתיע אותך. - אנחנו צועדים בבוץ.
- קדימה. - טוב.
- קדימה. - בלי נעליים.
זה נראה כמו מדריך מקצועי לים ואדן. נראה טוב.
- מה מצבנו? - קדימה.
יוצאים לטיול בבוץ.
- כן. מוכן? - קדימה.
כן.
- וואו. - ו...
- זו הרגשה נהדרת. - זו הרגשה טובה.
תראו כמה הבוץ שחור.
שחור וסמיך, כי זה לא בוץ רגיל.
הרבה אנשים באים במיוחד כדי למרוח על עצמם את הבוץ.
כמו אמבט בוץ?
כן, הם נשכבים בבוץ, קמים והבוץ מתייבש...
- וזה מזין את העור במינרלים. - בדיוק.
אבל כאן,
לא רק הבוץ הרפואי יעזור לכם להיראות ולהרגיש צעירים.
אתה רואה את האצות כאן?
כן, אני פותח אותן בקצה
ויוצא משהו שנראה כמו אלוורה.
כמו אלוורה,
יאן אומר שהג'ל העשיר בחומרי הזנה שמופק מהאצות
מצעיר את העור ומונע קמטים. אני לגמרי בעד.
איך אתה מרגיש עכשיו?
אני מרגיש חי.
- אני כבר לא צריך משקפיים. - וואו. יופי.
- אתה רואה שהבוץ נעשה עמוק יותר. - אני בא.
אוי... כן!
כן.
- אלוהים, זה נפלא. - נפלא לראות אותך בתוך זה.
- נפלא. - אלוהים. זה מטורף.
- אתה תצליח. - הנה... תמשוך אותי לשם.
כן. כל הכבוד. אתה רואה?
זה כיף. אני נראה כאילו אני נועל מגפיים.
כן, כן, כן.
אני חושב שכולם צריכים לנסות את זה.
האמת היא שיש כאן באי שלומות טבעית.
אני בטוח שיש בזה משהו.
אם מורחים את הבוץ הזה,
הוא בטח מחולל פלאים בעור.
רוצה?
- נראה טוב, נכון? - לא. אבל תודה. תודה.
זה בהחלט נעים לכפות הרגליים.
תראו את הרגליים שלי.
עכשיו אני יכול לומר בכנות שיצאתי מהבוץ.
פיתחתי תיאבון מרוב דשדוש בבוץ,
אבל הצום שלי תכף מתחיל.
יש לי הרגשה שעדיף לא לפתח ציפיות.
אני לא יודע מה בתפריט הערב. אני כמעט פוחד לשאול.
דנקה שן.
אני מקווה שהמזון הבריא הזה גם טעים.
בבקשה.
ארוחת הערב שלך.
זה נראה כמו לחם ומים.
זה מרק צח ולחם.
והלחם נועד לתרגל לעיסה.
לתרגל את הלעיסה? טוב.
אנחנו מבקשים מהאורחים שלנו ללעוס כל נגיסה כ-30 פעמים לפני שבולעים.
ואז מערכת העיכול כולה יודעת שיש אוכל בדרך.
כן. אני מבין לחלוטין.
אבא שלי נהג לספר לנו שהוא לועס את האוכל שלו 32 פעמים.
באמת?
חשבנו שהוא קצת משוגע כשהוא אמר את זה,
אבל כל חייו לא הייתה לו בעיית עיכול אחת.
אז אולי עכשיו אתה מבין למה.
כן.
אז אולי תתחיל ללעוס גם את המרק הצח.
ללעוס את המרק הצח?
את אשכרה אומרת לי ללעוס את המרק?
- כן, בהחלט. - כן.
כן, אני יכול... אני יכול ללעוס את המרק.
נשמע כמו ניסוי מעניין.
- כן. - זה כמו לאכול במעבדת מחקר.
- זה נכון, אז... - כן.
אנסה ונראה מה קורה. אני...
זה כמו פרוסת לחם יבש מאוד.
למרק יש טעם מסוים שאני לא מצליח לשים עליו את האצבע.
דומה לתרופה.
לא הייתי מעלה בדעתי שאשמח לנתח גדול של נקניק חזיר,
אבל בחיי שהייתי הורג בשביל זה עכשיו.
- איך זה שקיבלת סלט? - אבל זה לא סלט.
זה גזר בצורות שונות.
גזר מיובש, מבושל, עם אורז ודברים כאלה.
- גזר מיובש ומבושל? - כן.
- וואו. - תיהנה מהלחם.
כן. תודה.
- בבקשה. - זה מעדן.
אני לא אוהב ללכת לישון רעב.
אבל אני אגמור את הארוחה שמונחת לפניי,
ועדיין אלך לישון רעב מאוד.
בוקר חדש באי זילט ואני השכמתי קום
כדי להתכונן ליום נוסף של צום,
ושל מי יודע אילו טיפולים מיוחדים.
אבל אני זורם.
אני משתדל לעבור את תוכנית השלומות שלהם.
אני חווה משהו
שטרם חוויתי עד היום.
האם זה הדבר הכי קל בעולם? לא לי.
הייתי הורג בשביל קצת אוכל.
ארוחת הבוקר שלי מורכבת מכוסית מגרה למראה של נבט חיטה.
הייתי שותה אותה בשמחה עד הסוף,
אבל ד"ר יאן זימן אותי למשהו שנקרא חדר הקריותרפיה.
הכיתוב על הדלתות בגרמנית בלבד,
אז אני לא בטוח איזו דלת...
קורפרתרפיה...
קורפרתרפי -
ואסר אן ליכט, עוד פעם ואסטר.
הולכים ונגמרים לי המסדרונות.
כדי להעביר לי קורס בזק בקריותרפיה,
גייס יאן בוגר של לנסרהוף. הברנש האמיץ הזה, הולגר.
- שלום. - שלום, רבותיי.
- גם אתה רוצה לעבור קריותרפיה? - כן.
אם הוא ינשום כשהוא יצא...
- כן. - אולי תהיה לי
הזדמנות לנסות בעצמי.
כדי לשרוף קלוריות, אורחים כמו הולגר נכנסים לתא ההקפאה,
וחושפים את עצמם לקור קיצוני.
למה אני בלחץ?
אנחנו רוצים להשתמש בקור לגירוי המטבוליזם שלו,
כדי שזה יעזור לו לשרוף יותר שומן.
בנוסף, אנחנו מפחיתים את הדלקת בגופו.
הכוונה לדלקת המפרקים... מצבו ישתפר מאוד אחרי הטיפול.
יש לך דלקת מפרקים?
עדיין לא.
בטמפרטורה של 110 מעלות מתחת לאפס, התא קר יותר
מהטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה בכדור הארץ אי פעם.
- בהצלחה. - תודה.
זה קר פי ארבעה מהחורף בקוטב הצפוני.
הולגר אמור להישאר שם שלוש דקות תמימות.
- אתה בסדר, הולגר? - די קר.
ממש קר.
אני לא מאמין שאני עושה את זה, אבל כמו שיאן אמר, זה טוב לי.
אני חושב שהולגר מייצג את הלך הרוח של האנשים
שבאים למקום הזה.
עכשיו הוא שורף כ-600 קלוריות.
טוב, מן הסתם שורף עוד כמה דברים.
הם מוכנים לאתגר וזה מה שמלהיב אותם.
הם רוצים לצאת מכאן
ולהרגיש טוב יותר משהרגישו כשהגיעו.
אני רואה כפור... על ה...
- אלוהים אדירים. - טוב, הולגר. זהו, אתה יכול לצאת.
טוב. תודה.
וואו. מדהים.
כמו קוביית קרח.
נו, יוג'ין, רוצה לנסות? נוכל להיכנס ביחד, אם תרצה.
כן, בטח.
אנחנו יכולים להיכנס לארבע או לחמש שניות.
טוב. בוא ננסה.
אבל אם אני נכנס, הבגדים נשארים.
- כן, אני מוכן. בבגדים. - אני בטוח שאתה מוכן.
הנה.
- טוב. זה קר. כן. - זה קר. כן.
כן, קר כאן מאוד.
ברוך השב.
כן, זה קר בטירוף.
- שלוש דקות זה טירוף. - סופרים את השניות. אני מבטיח.
אתה אדם גדול ממני, לזכותך ייאמר.
אני מרגיש טוב. זה הכי חשוב.
אבל בסופו של דבר, התוצאה היא העיקר.
זה סוג של חופש לגוף ולנפש.
נכון.
אני לא בטוח שהייתי קורא לזה "חופשה".
אבל מבחינת הטיפולים,
קריותרפיה היא רק קצה הקרחון.
במקום הזה,
כל מה שעושים נועד לטיהור הגוף והנפש. לכן עכשיו אני...
מוכן לאמבט הקש שלי.
כל מה שאמרו לי זה שאמבט הקש שלי
אמור לסייע בסילוק הרעלנים המציקים.
- זה נראה כמו תיון ענקי. - בדיוק.
איפה הקש? בתוך התיון?
- בדיוק. תרגיש את הקש. - אני מבין.
הטמפרטורה הגבוהה והלחות
יפתחו את העורקים ואת כל הנקבוביות בעור,
כדי שתמציות השמנים יעזרו לתהליך ניקוי הרעלים.
אתה תשאף את זה. בוא נתחיל.
בסדר. כן, אדוני.
טוב, יוג'ין. נוח לך?
נוח מאוד, יאן. תודה.
וזו הפעם הראשונה שאני שוכב במיטת מים.
- באמת? - כן. איפה הייתי בשנות ה-70?
יש כאן לחצן מצוקה.
למה שמישהו יזדקק ללחצן מצוקה?
אם לא תרגיש בנוח לך, תודיע לי.
כמה אנשים משתמשים בלחצן המצוקה?
- כמעט אף אחד. - זה טוב.
- טוב. תיהנה. - תודה.
אני מרגיש כמו סרדין.
אני שוכב על תיון מלא קש.
אמרו לי שהקש הגיע מהרי האלפים,
שם הוא נקצר במיוחד, יחד עם קומץ עשבי מרפא.
אני חושב שיש מצב שחלק מהאלמנטים של הקש אכן חדרו לתוכי,
ובשלב מסוים זה עשוי להשפיע עליי.
ייתכן שארצה להפוך לחקלאי, למשל.
עם הוודאות המרגיעה שלא אסחף למרחקים,
אני יכול להתרגע לחלוטין.
זה לא היה נורא.
ואני מתאר לעצמי שיש לזה השפעה חיובית מאוד על אנשים.
ידעתי שיהיה לי קשה לצום, אבל זה קשה יותר מכפי שדמיינתי.
לצד אוכל אמיתי, אני מגלה שאני עורג לקפה.
לכן החלטתי לצאת לגיחת קפה זריזה,
אף שאני לא גאה בחוסר כוח הרצון שלי.
אנחנו נוסעים לשתות קפה.
לדברי דורית, זה הקפה הכי טוב באי.
ומימיי לא התגעגעתי לקפה יותר מעכשיו. אני מתרגש מאוד.
די קופפרקאנה הוא "קומקום הנחושת" בגרמנית.
זילטר קפה קופפרקאנה קמפן -
זה בית קפה שהוא סוג של מוסד בזילט.
- יוג'ין. - יוג'ין. לייף.
- לייף. - כן. אפשר להציע לך שולחן נחמד?
- כן, אפשר, לייף. - בסדר.
מה אפשר להציע לך?
- אשמח מאוד לקפה. - קפה.
זה כמו להיכנס לחזיון תעתועים.
מתחוור לי שאני עומד לרמות את הדיאטה שלי...
ואני מרגיש מעט אשם.
אבל קפוצ'ינו, נו באמת. כלומר, זה עדיף על כוסית סלק.
ספל קפוצ'ינו בשבילך.
בעיניי, זה מה שנקרא לחיות.
- וואו. זה נפלא. - תודה.
- אני אוהב את המקום שלך, לייף. - בבקשה.
"קומקום הנחושת" נפתח ב-1950
אבל מתברר שהמבנים עצמם קיימים קצת יותר זמן.
אינגנג קפה -
הבניינים הוקמו בסוף מלחמת העולם השנייה.
הקפה קיים ממלחמת העולם השנייה?
כן, זה היה בונקר.
בנוסף, בחוץ יש נשק נגד מטוסים.
כששמעתי שזה בונקר נגד מטוסים
ממלחמת העולם השנייה,
הרגשתי כמה דפיקות לב.
כבר אי אפשר לראות את זה כי עכשיו זה מקום מקסים,
- אבל לזמן קצר בהיסטוריה... - כן.
זה לא היה מקום מקסים.
מאז שאני כאן, ההיסטוריה
לא ממש העסיקה את מחשבותיי,
אבל במובן מסוים היא נוכחת כל הזמן.
מבחינת הדור שלי, אתה חייב להכיר את הרוע בהיסטוריה שלך.
- אנחנו חייבים לדבר על זה... - כן.
- ושזה לא יקרה שוב. - נכון.
זה העיקר.
אני חושב שלייף מייצג דור של גרמנים
שבאמת רוצים להגיד לעולם,
"אנחנו מבינים מה קרה. זה לא יקרה שוב לעולם.
ואנחנו עושים כל מה שאנחנו יכולים עכשיו
כדי להראות לעולם שזו גרמניה חדשה."
בעקבות התזכורת פוקחת העיניים על ההיסטוריה של האי,
חזרתי למלון ולמרק הצח שלי,
אחרי שסטיתי מדרך הישר.
במבואה,
דורית מפנקת האורחים בהופעה חיה.
אני מבין למה אנשים באים לכאן.
דברים רבים הם הגיוניים לחלוטין.
הם מפיקים מזה את מה שהם צריכים ועוזבים בהרגשה ממש נפלאה.
ורובם נוטים לחזור כמה וכמה פעמים.
אבל התחוור לי שלי,
ההנאה משנות הזהב שלי תתבסס פחות על תרפיות ועל טיפולים,
ויותר על קבלת החלטות נכונות.
אני חושב שלחץ וחרדה מקצרים את החיים
יותר מגביע גלידה אחד יותר מדי.
אבל תמיד חשבתי
שהרעיון של כל דבר במידה יפעל לטובתנו בטווח הארוך.
ואני עדיין סבור כך. כל דבר במידה.
היום הוא היום האחרון שלי בזילט,
ואני יוצא לתור מקומות נוספים האי.
לא רחוק נמצאת העיר האמידה קמפן,
אחת הקהילות היוקרתיות ביותר במדינה.
אמרו לי לבוא לכאן ולמצוא את תושבת המקום שנקראת אוטה.
- אוטה! - שלום. שלום.
- מתברר... - היי.
שיש לה תפיסה מיוחדת של נושא השלומות.
אז זה הצד השני של זילט.
נעים מאוד להכיר אותך ואת משפחתך.
אלה הילדים. בואו.
שש מאות עוקבים.
זה עדר.
שש מאות כבשים...
- אלוהים. - תרצה להיכנס?
רועות באמצע העיר.
היי, מתוקות שלי. בחיי.
את רועה?
כן, אני רועה נודדת.
את הרועה הנודד הראשון שפגשתי בחיי.
למה ציפית?
אוטה גרה ביבשת המרכזית
אבל מביאה את העדר שלה לזילט מדי שנה כדי לרעות בשדות האברש.
באי המלא באנשים שמשלמים כסף רב כדי להשיג שלומות,
זילט מציע לאוטה כל מה שהיא צריכה כדי להיות מאושרת ובריאה בחינם.
את ישנה בחוץ עם הכבשים?
- יש לי קרוון שאנחנו ישנים בו. - בסדר.
אז בעצם אני בטיול קמפינג באי.
זה נשמע כמו העבודה המושלמת בעולם בשבילך, לא?
גם לדעתי.
- חיות יפות. פנים חמודות. - נכון.
עוד מעט נצא לחפש מזון טעים.
- יופי. - תרצה להצטרף?
קדימה. כן.
ויש כלבים שיעזרו לנו. זה וין וזו פנטה.
- פנטה. וין. - הם חברותיים מאוד.
אנחנו יוצאים ביחד להרפתקה.
יש להם כמה פקודות בסיסיות.
צריך לשיר אותן.
פנטה, אין די פור.
אין די פור.
יפה. כן.
- חזרי זה... איך אומרים? - קום פור.
אין די פור.
- כן, טוב מאוד. אתה לומד. - קום פור.
קום פור.
יפה. אוי, אלוהים.
אני יכול לעשות את זה באופן מקצועי.
זמר כלבים מקצועי.
בואי נלך לכנס כמה כבשים.
למרבה המזל, נדמה לי שאני יודע מה אני עושה.
כשמטה הרועים הרשמי שלי בידי, אני ערוך ומוכן.
רוצה לקרוא לכבשים?
אין די פור.
יוג'ין, זו פקודה לכלבים.
אתה צריך פקודה לכבשים.
- טוב, הכלבים באו... - כן.
אז נראה שזה עבד.
מתברר שיש רק פקודה אחת לכבשים.
- קומאן, שופי. - קומאן, שופי. קומאן.
- קדימה. - "שופי" זה כבשים.
- קומאן, שופי. - פנטה, קום פור.
אנחנו צריכים להעביר את העדר לשדה אברשים רענן.
הוא לא רחוק. כ-800 מטר.
הבעיה היחידה:
בדרך נחלוף על פני כמה מהבתים היקרים ביותר בגרמניה.
אני מרגיש את כובד האחריות.
קומאן, שופי.
חבל שאני לא לובש גלימה כמו משה רבנו.
כשאנחנו מגיעים לפינת הרחוב, חלק מהעדר מתחילים לשוטט.
או-או.
כמה חבל שאני לא שולט יותר בשפת הכבשים.
אני עלול לאבד שליטה כאן.
- 600 כבשים מאחוריי. - אל...
- סליחה. - זה בסדר.
כשהם עושים את זה לי, אני עוצר.
זה לא מקום טוב לעצירה.
- לא מקום טוב לעצירה. - קומאן.
לא, לא מקום טוב לעצירה.
אוטה?
אני כמו דג מחוץ למים כאן. רחוק, רחוק מהמים.
קומאן.
עכשיו אני יודע למה אומרים,
"אל תהיו עדר כבשים."
נכון?
או-או. טוב...
זה באמת כמו חציית ים סוף.
בוא אחריי.
טוב, אני מנסה.
אז...
- אנחנו מתקרבים. - כמעט הגענו, חבר'ה.
שמעי, את ממש מצוינת בזה.
רק תישאר רגוע.
הודות לשלווה הפנימית של אוטה, אנחנו מגיעים סוף סוף לארץ המובטחת.
ולמרבה הפלא, אני עדיין בריא ושלם ועומד על שתי הרגליים.
הם חיות עדינות מאוד.
אבל בחיי, כשהם רוצים לנוע, עדיף לא לעמוד בדרכם.
- זה נכון. - כן.
כמו שלמדתי בשוודיה,
החיים הרבה פחות לחוצים אם רק הולכים עם הזרם.
צריך לקבל הכול בשלוות נפש...
כי אתם תהרגו את עצמכם מלחץ ומחרדה
אם תחשבו יותר על דברים בחיים שלכם.
אצל אוטה, אוויר צח ופעילות גופנית הם דרך חיים.
זו סוג של תוכנית שלומות מבוססת היגיון פשוט
שאני יכול בקלות להפוך לחסיד שלה.
בערב האחרון שלי בזילט,
אני נוסע לחוף בצדו המערבי של האי.
היי.
חברי לקריותרופיה, הולגר, סוגר את יומו בדרך האופיינית לזילט.
טוב להיות כאן.
הוא יוצא לשחייה בים הצפוני, במים באמת קרים.
תיכנס איתי למים?
אם לא אהיה שם כשאתה נכנס, אל תחכה.
סוף כל סוף הצום שלי נגמר רשמית.
אז נשתה לכבוד זה.
- טוב. - אני הולך לשחות.
קדימה. בוא!
עברו עליי כמה ימים באמת מפתיעים ומהנים באי.
ולכן אני אסיר תודה על בריאותי הטובה
ועל כמעט שמונה עשורים בעולם הזה.
היתרון הגדול של להיות בן 76 עכשיו
הוא שלא כל כך אכפת לך מה אנשים חושבים.
והחיסרון הגדול של להיות בן 76 הוא...
שאתה לא בן 36.
אתה לא מתפתה להיכנס?
אפילו לא קצת. לא.
האם יש דברים שאוכל לעשות יותר משאני עושה?
בטח שיש. אלא שאני ממש לא אוהב לעשות אותם.
כלומר, כדאי לי להתחיל לרוץ? למה? אני יכול ללכת.
בראבו!
חוויה טובה. שמח שעשית את זה.
- כן. - כן.
ובאמת, מבחינתי,
אני לא צריך להוציא הרבה כסף כדי להרגיש טוב.
אני מבין שיש אנשים שטיפולים ותרפיות מחוללים בהם פלאים.
אבל אני בדעה שהכול מתחיל ונגמר בלמצוא את האיזון הבריא לך.
זה יפה, לא?
תשתדלו פשוט ליהנות מהחיים,
ולהפיק מהם כמה שיותר עונג בדרך שמתאימה לכם.
אני חושב שזה הכול פחות או יותר, מבחינתי.
לחיות כל יום ביומו.
אם אתם מתעוררים בבוקר
ואתם עדיין נושמים, זה יום טוב.
- בפרק הבא... - בונג'ורנו.
בזה נגמר הידע שלי באיטלקית. יוצאים לדרך.
זו המדינה שאני הכי אוהב לבקר בה בעולם.
התחת הכי מפורסם באיטליה.
זה באמת משהו.
- חיוך גדול. - כן.
- מה אתה רוצה? - יש יותר מ-250
מחוות ידיים איטלקיות רשמיות.
אני באמצע כרם בטוסקנה.
כמה תיירים זוכים בהזדמנות לעשות את זה?
תרגום: גלית אקסלרד