Sako, keliauti reiškia gyventi.
Gal, jei po dienos, praleistos oro uoste, dar turi jėgų.
Kur dar būtumėte prašomas atvykti prieš dvi valandas,
kad kone
dviem valandom pavėluotumėte?
Tačiau pernykštės kelionės, manau, išėjo man į naudą.
Jos praplėtė mano požiūrį.
Šiek tiek.
Taigi dabar darysiu tai, ką privalo daryt
kiekvienas save gerbiantis keliautojas.
Keliausiu po Europą.
Gerai, tai kur mes konkrečiai?
Aplankysiu visą žemyną...
nuo paties viršaus iki apačios.
Nukrypsiu nuo pramintų takų tam, kad atrasčiau paslėptus perlus...
Ar matote tai?
...ir panirčiau į nuotykius.
Tik pažiūrėkite į mane. Be rankų.
Jie čia. Kas tai, nusilenkimas?
Tobulinsiu savo skonio receptorius...
Labai skanu.
Vynuogės pasiruošusios.
...ir bandysiu pagyvent kaip vietinis.
Sveikas atvykęs į mano kaimą.
Beprotystė.
Aš išgelbėjau tau gyvybę. Prisimink mane.
Nerimo į kelionę neimu...
Jau atvažiuoja. Atvažiuoja.
Negali žinoti, kaip kūnas reaguos į siaubą.
Manau, nieko panašaus nesu daręs nuo pat vaikystės.
...ir ištarsiu tris žodžius,
kurių gyvenime nesu sakęs.
Aš pasiruošęs kilti.
EUROPA
Taip, šiuolaikinė Vokietija man visad buvo gan tamsus miškas.
Alaus salės, didelės dešros, geri automobiliai. Viskas, ką žinau.
Išvykdamas iš Toronto,
pažadėjau sau išmėginti naujus dalykus ir keliauti mažiau žinomais keliais.
Taigi, laikiausi atokiau didelių miestų ir Oktoberfesto.
Vietoj to atvykau į vietą, kurioje, kaip man sakė, ilsisi tikri vokiečiai.
Ko tikrai nesitikėjau, tai šito.
VOKIETIJA
Sveiki atvykę į mažą Zilto salą Vokietijos šiaurėje.
Smėlėtas kurortas prie jūros kasmet atvilioja beveik milijoną svečių.
Nežinojau, kad Vokietijoje yra salų ar paplūdimių,
bet panašu, kad aš daug ko nežinau.
Šiek tiek padauginęs šampano Pietų Prancūzijoje,
atvykau į šią siaurą sausumos juostelę Šiaurės jūroje.
Kaip tik tai, ko man dabar reikia.
Ziltas pritraukia turtuolius ir sveikuolius.
Vokietijos sveikatingumo industrija didžiausia Europoje,
jos metinė vertė – virš 200 mlrd. dolerių.
Norite išleist pinigų ir pasijust už milijoną?
Aš pamėginsiu pats prisijungti prie susižavėjusių sveikatingumu vokiečių,
nors visiems jau paskelbiau, kad jaučiuosi gerai.
Atsargiai, vertingas krovinys.
Vokietija, 84 mln. žmonių tauta,
telpanti Montanos dydžio teritorijoje, su didžiausia ekonomika Europoje.
Aš pritrenktas. Šito aš nesitikėjau.
Man tai primena JAV rytinę pakrantę.
Pasirodo, kad Ziltas žinomas kaip Vokietijos Hamptonsas.
Ir šie namai nendriniais stogais
yra vieni brangiausių nekilnojamojo turto objektų šalyje.
Net maži vasarnamiai gali kainuoti iki penkių milijonų dolerių.
Lyg ne šio pasaulio vaizdas.
Lyg keliautum po pasaką.
Čia galėtų gyventi broliai Grimai.
Atsidūręs tokiame kraštovaizdyje, tarp šios architektūros
ir visų šių žmonių, puoselėjančių sveiką gyvenimo būdą,
jaučiuosi lyg brisčiau į gana nepažįstamus vandenis.
Sveikatingumas – man gana svetima sąvoka.
Man atrodo, kad juo užsiima žmonės tada, kai jiems to prireikia.
Kai reikia pataisyti sveikatą ar numesti svorio.
Taigi, aš nusiteikęs skeptiškai.
Bet man 76-eri.
Ir aš suprantu, jog nejaunėju.
76-eri – puikus amžius, jei turi jėgų veikti.
Ir tam reik sveikatos.
Nėra jokių abejonių.
Ar čia Lanserhofas? Ant kalvos?
Atrodo kaip vienas iš namų nendriniais stogais,
tik 800 kartų didesnis.
Lanserhofas yra žinomas visame pasaulyje holistinis sveikatos centras.
Nuoširdžiai sakau, nieko panašaus nesu gyvenime matęs.
Čia suvažiuoja tokie milijardieriai ir įžymybės, kaip Viktorija Bekham,
Keit Mos, Kara Delevin, o dabar ir aš.
- Labai ačiū, Larsai. - Taip.
Dėkoju.
- Judžinai. - Sveiki.
Kaip smagu, kad atvykote. Mano vardas Dorit.
Esu Lanserhofo vadovė.
Sveiki, Dorit. Malonu susipažinti.
Sveikinu apsilankius Lanserhofe, ir norėčiau palydėti jus į jūsų kambarį.
Puiku. Ačiū. Esu labai susidomėjęs.
Čia tobula vieta atsikratyt toksinų ir streso.
Jei turite storas pinigines.
SKAITMENINĖS DETOKSIKACIJOS VIETA
Svečiai čia laikosi griežtos dietos ir užsiima sveikatinimosi procedūromis.
Minkštas banguotas interjeras
turėtų raminti tokius nerimastingus svečius kaip aš.
Šie laiptai ne šiaip gražūs vizualiai.
Jų akustika nepakartojama. Klausykit.
Puiki akustika, tiesa?
- Ką? - Eime.
- Dieve mano, jūs – operos dainininkė? - Taip, esu.
Ką jūs čia tada veikiat?
Po jūsų.
- Ačiū, Dorit. - Voilà.
Gana gražu.
Yra ir antras aukštas.
Čia yra 55 kambariai ir liuksai.
Visi labai šiuolaikiški, tačiau minimalistiniai.
Kaip ir sutikimo vaišės.
Paruošėme jums truputį vaišių.
Gerai.
Čia burokėlių sultys. Norėtumėte paragauti?
Ar norėčiau paragauti burokėlių sulčių?
Kai kuriuose viešbučiuose atvykęs randi šampano butelį.
O čia – stikliuką burokėlių sulčių.
- Ypatinga, tiesa? - Tikrai ypatinga.
Netrukus jus pasitiks dr. Janas.
- Tvarkaraštis ant stalo. - Ačiū.
- Skamba bauginančiai, bet dėkoju. - Iki pasimatymo.
Ačiū, Dorit.
Baugoka žinoti, kad vos tik atvykęs į viešbutį,
esi užrašytas pas gydytoją.
Apsigyvenęs viešbutyje, daktarą matyt nori mažiausiai.
Jis greičiausiai atliks kokius tyrimus.
Žodine forma. Tikiu... Aš tikiuosi.
Labas, Judžinai.
- Dr. Janai. Malonu susipažinti. - Ir man labai malonu. Janas.
Būsiu atsakingas už jūsų sveikatą jūsų buvimo čia metu.
- Tikėkimės, liksite gyvas. - Tikėkimės.
Būdamas medicinos dalies vadovu čia...
- Prašom sėstis, Judžinai. - Ačiū.
...dr. Janas asmeniškai bendrauja su svečiais.
Mes nesam nei klinika, nei spa, nei penkių žvaigždučių viešbutis.
Mes visa tai vienu metu,
nes jums asmeniškai bus paskirta dieta ir terapijos.
Ir todėl privalau truputį sužinoti apie jūsų sveikatą.
Skamba grėsmingai.
- Taip, absoliučiai. - Taip.
Kaip šiuo metu jaučiatės? Koks jūsų streso lygis? Ar viskas gerai?
Paprastai labai daug nestresuoju.
O ar reguliariai sportuojate?
Golfas, kartą ar du savaitėje, kas... Gana intensyvios treniruotės.
Ten vaikštau mažai, važinėju automobiliuku, bet, žinot,
nueinu iki kamuoliuko, paskui grįžtu.
Ar esate pasninkavęs?
Vaikystėje pagal žydų religines tradicijas
Jom Kipuro šventės metu tekdavo dieną pasninkauti.
- Taip. - Man visai nepatiko.
Senokai nepasninkavau.
- Verta pamėginti. - Norėjau, bet...
Dr. Janas tikisi mane įtikinti,
kad pasninkas naudingas sveikatai.
Gerai.
Pasak jo, tai gerina medžiagų apykaitą,
mažina uždegimus, kraujo spaudimą bei padeda numesti svorio.
Pirmos keturios dienos visada sunkios.
Skamba viliojančiai.
Nes jūsų kūnas turi pereiti nuo cukraus deginimo
prie riebalų deginimo ir kūnas ima detoksikuotis,
atsikratydamas toksinais.
Su kiekviena sekunde jaučiuosi vis labiau įsitempęs.
Gerai.
Bet laimei, kalbame ne apie badavimą.
O tik apie mažas porcijas.
Jums turbūt kilo toks pat klausimas kaip ir man.
Ar labai mažos?
Siūlome rinktis tarp sultinio ir arbatos.
- Aš galiu rinktis tarp sultinio... - Ne,
- ne jūs renkatės, o aš parenku. - Jūs parenkate?
- Būtent. - Aš moku, o renkate jūs.
Pasak jo, viena ar dvi dienos pasninko per savaitę
daro stebuklus jūsų organizmui.
Man regis, mano organizmas ir taip gerai veikia.
Jaučiu pareigą priminti jums pasitarti su savo dr. Janu,
prieš imantis kažko drastiško kaip tik sultinio ar arbatos dietos.
Bet tai nauja patirtis, ir aš neprieštarausiu
bei būsiu geras pacientas, kalinys
ar viešbučio svečias.
Girdėjau, kad tikima, jog visa sala veikia atstatančiai.
Todėl nekantrauju imtis tyrinėjimų ne chirurgine prasme.
- Labas, Dorit. - Judžinai.
Sužinojęs savo meniu,
puoselėju viltį, kad Dorit nuveš mane ragauti tų didelių vokiškų riestainių.
Sėskit.
Gerai, važiuojam.
Bet ji, regis, turi kitų planų.
- Man tereikia minti pedalus. - Oras nuostabus.
Šis 98 kv. km ploto kurortas – ideali vieta pabūt gamtoje.
Be to, Zilte
saulėtų dienų būna daugiau nei žemyninėje dalyje.
Šią nuostabią salą daug kas renkasi atostogoms.
Žiūrėkite. Vajė.
Stebuklinga vieta.
Ji suteikia tau ramybės, laisvės ir energijos.
Žinot, tai iš tiesų rojus.
Dabar sulėtinam,
- nes mes jau atvažiavom. - Taip.
Štai ką vadinu pasivažinėjimu.
Supažindinsiu jus su Janu.
- Janu? Kitu Janu? - Kitu Janu. Taip.
Jis yra Zilto gamtos
ir purvo seklumų ekspertas.
Šioje saloje tos dumblėtos purvo seklumos labai svarbios.
Čia, rytinėje pakrantėje,
šios seklumos užima virš 18 kv. km plotą.
Žinomas Vatų jūros pavadinimu,
šis nacionalinis parkas įtrauktas į UNESCO paveldo sąrašą.
- Janai! - Labas, Janai.
Judžinai Levi.
- Malonu jus čia matyti. - Malonu susipažinti, Janai.
Kaip supratau, čia praleidžiat daug laiko.
Taip. Tai didžiausios apsemiamos seklumos,
čia galima pamatyt daugybę paukščių, gyvūnų. Tikros gamtos kampelis.
Niekur kitur pasaulyje to nerasit.
Nuslūgus potvyniui,
Janas atveda čia tokius kaip aš pasivaikščiot po purvą.
Visų pirma, paprašysiu batus palikti čia.
- Tai mūsų staigmena. - Taip.
- Norėjome jus nustebinti. - Mes vaikščiosime po purvą.
- Pirmyn. - Puiku.
- Eime. - Lauk batus.
Atrodote kaip profesionalus Vatų jūros gidas. Puiku.
- Puiku. Varom. - Kaip mums sekas?
Pasivaikščiojimas purve.
- Taip. Pasiruošę? - Eime.
Taip.
Ir...
- Jausmas nuostabus. - Tikrai geras.
Ir koks jis juodas.
Juodas ir tirštas, nes tai nėra paprastas purvas.
Daugelis čia atėję išsitrina kūną šiuo purvu.
Lyg purvo vonia?
Taip, jie atsigula į purvą, paskui vaikšto, kol jis nudžiūsta...
- Ir mineralizuoja odą. - Taip.
Bet čia
ne tik gydomasis purvas suteikia jums jėgų ir jaunystės.
Matote šiuos dumblius.
Taip, atkrapštykite galą
ir pamatysit kažką panašaus į alaviją.
Kaip ir alavijas,
pasak Jano, šių maistingų dumblių želė
jaunina odą ir saugo nuo raukšlių. Aš už.
Kaip jaučiatės?
Jaučiuosi gyvas.
- Man nebereikia akinių. - Puiku!
- Matot, čia giliau. - Štai taip.
Vajė... Taip.
Taip.
- O Dieve, išties. - Puiku, kad atėjote.
- Puiku. - O Dieve. Tai beprotiška.
- Jums pavyks. - Štai. Traukite mane.
Taip. Puiku. Matote?
Linksma. Atrodau lyg su ilgaauliais.
Taip.
Manau, tai turi pamėgint visi.
Panašu, kad sala išties kupina sveikatos.
Neabejoju, kad čia yra tiesos.
Žinot, paklampojus čia,
gal ir atjauninsite odą.
Norite?
- Puikiai atrodo, tiesa? - Ne. Bet ačiū. Ačiū.
Kojos išties labai gerai jaučiasi.
Pažvelkit į mano kojas.
Dabar tikrai galiu pasakyti, jog nebijau išsipurvinti.
Klampodamas po purvą gerokai išalkau,
bet jau turi prasidėti mano pasninkas.
Nuojauta kužda, kad neverta turėti didelių lūkesčių.
Nežinau, ką šįvakar valgysiu, net bijau klausti.
Tikiuosi, kad šis sveikas maistas bent jau bus skanus.
Prašom.
Jūsų vakarienė.
Panašu į duoną su vandeniu.
Tai sultinys su duona.
Duona tam, kad mokytumėtės kramtyti.
Mokyčiausi kramtyti? Gerai.
Prašome savo svečių prieš nuryjant maistą sukramtyti apie 30 kartų.
Tuomet virškinimo sistema spėja pasiruošti priimti maistą.
Taip. Suprantu.
Mano tėtis sakydavo, kad maistą kramto 32 kartus.
Tikrai?
Manėme, kad jis paisto kvailystes,
bet jis niekada neturėjo virškinimo problemų.
Taigi, dabar žinote, kodėl, galbūt.
Taip.
Gal tada išmoksite kramtyti ir sultinį.
Kramtyti sultinį?
Jūs prašote manęs, kad kramtyčiau sriubą?
- Taip, tiesa. - Taip.
Taip, aš galiu... Aš sukramtysiu sultinį.
Skamba it įdomus eksperimentas.
Lyg valgyčiau mokslo laboratorijoje.
- Teisingai. Taigi... - Taip.
Aš pabandysiu ir pažiūrėsim, kas bus.
Lyg valgyčiau labai sužiedėjusią duoną.
Sultinio skonio negaliu apibūdint.
Beveik kaip vaistai.
Niekada nemaniau, kad užsimanysiu gabalo vokiškos dešros,
bet, vargeli, aš dėl jo padaryčiau viską.
- Kodėl jūs gavot salotas? - Tai ne salotos.
Tai morka, pagaminta skirtingais būdais.
Spėju, džiovinta, virta su šiek tiek ryžių ar panašiai.
- Džiovintos virtos morkos? - Taip.
- Tai bent. - Skanios jums duonos.
Ačiū jums.
- Tiesiog skanumėlis. - Prašom.
Nemėgstu alkanas eiti miegoti.
Bet aš suvalgysiu visą savo vakarienę
ir vis tiek eisiu miegot labai alkanas.
Zilte išaušo rytas, ir aš atsikėliau anksti,
kad pasveikinčiau dar vieną pasninko dieną.
Kas žino, kokių skanėstų šiandien gausiu.
Bet aš nesipriešinu.
Stengiuos įveikti visą sveikatingumo programą.
Ėmiausi to, ko nedariau
nė sykio savo gyvenime.
Ar tai lengviausia pasaulyje? Ne man.
Nužudyčiau dėl kąsnelio maisto.
Mano pusryčiai – stiklelis skaniai atrodančių kviečių želmenų.
Mielai sulaižyčiau viską,
bet dr. Janas kvietė mane į krioterapijos kambarį.
Pavadinimai ant durų užrašyti vokiškai,
tad nežinau, kurios durys...
„Korperterapija“, wasser en licht, dar vienas „vasteris“.
Koridorius baigiasi.
Trumpą krioterapijos kursą man
Janas pristatys su Lanserhofo veteranu, drąsuoliu Holgeriu.
- Labas. - Sveiki, ponai.
- Jūs irgi norite krioterapijos? - Taip.
Jei jis išeis gyvas,
gal ir man
bus galima pabandyti.
Kad sudegintų kalorijų, tokie svečiai kaip Holgeris
naudojasi šalčio kamera.
Kodėl aš nervinuosi?
Šaltis stimuliuoja medžiagų apykaitą,
taip jis sudegins daugiau riebalų.
Sumažės uždegimai kūne.
Tai reiškia, kad artritas... Po to palengvėja.
Ar sergate artritu?
Dar ne.
Šalčio kameroje temperatūra minus 74 laipsniai pagal Celsijų.
Tokios žemos temperatūros Žemėje nėra užfiksuota.
- Sėkmės. - Ačiū.
Tai keturiskart šalčiau nei žiemą Šiaurės poliuje.
Holgeris turi ten išbūti net tris minutes.
- Kaip jūs, Holgeri? - Gana šalta.
Labai šalta.
Negaliu patikėti, jog aš tam ryšiuos, bet, pasak Jano, tai sveika.
Manau, Holgeris yra pavyzdys to požiūrio,
su kuriuo čia atvyksta žmonės.
Dabar jis degina maždaug 600 kalorijų.
Turbūt ne tik jas.
Jie mėgsta iššūkius, jie juos motyvuoja.
Jie nori išvykt iš čia
geresnės savijautos.
Matau šerkšną. Žinot... Ant jo...
- Dieve mano. - Gerai, Holgeri. Viskas. Gali išeiti.
Gerai. Ačiū.
Nuostabu.
Kaip ledo gabalas.
Judžinai, ar norite pamėginti? Galim eiti kartu, jei norite.
Gerai, taip.
Galim užeiti kokiom gerom keturiom ar penkiom sekundėm.
Gerai. Pamėginkime.
Bet jei eisiu, tai tik su drabužiais.
- Aš pasiruošęs. Su rūbais. - Aišku, kad jūs pasiruošęs.
Eime.
- Čia šalta. Taip. - Šalta.
Taip, labai šalta.
Sveiki sugrįžę.
Taip, ten beprotiškai šalta.
- Trys minutės – beprotybė. - Skaičiuoji sekundes, tas tiesa.
Esat drąsesnis už mane, štai ką pasakysiu.
Jaučiuosi puikiai. Tai svarbiausia.
Galiausiai juk rezultatas svarbu.
Tai lyg atostogos kūnui ir sielai.
Taip.
Nesu tikras, ar pavadinčiau tai atostogomis.
Bet kalbant apie procedūras,
krioterapija tėra ledkalnio viršūnė.
Čionai
visas dėmesys skiriamas kūno ir proto valymui. Todėl dabar...
Aš pasiruošęs šieno voniai.
Man sakė, kad šieno vonia
padeda greičiau išplauti tuos erzinančius toksinus.
- Panašu į didžiulį arbatos maišelį. - Būtent.
O kur šienas? Arbatos maišely?
- Būtent. Čia, pačiupinėkit. - Aišku.
Aukšta temperatūra ir didelė drėgmė
atvers arterijas ir odos poras,
tada eteriniai aliejai paskatins detoksikaciją.
Jūs juos įkvėpsite. Tai pradedam.
Klausau, pone.
Judžinai, ar patogiai jaučiatės?
Gana patogiai, Janai. Ačiū.
Aš pirmąkart vandens lovoje.
- Tikrai? - Taip. Kur buvau aštuntajam dešimtmety?
Čia panikos mygtukas.
Kam reikalingas panikos mygtukas?
Jei pasijusit nepatogiai, paspauskit jį.
Ar daug žmonių naudojasi šiuo panikos mygtuku?
- Beveik niekas. - Gerai.
- Gerai. Mėgaukitės. - Gerai. Ačiū.
Jaučiuosi it sardinė.
Guliu ant arbatos maišelio su šienu.
Tas šienas, kaip man sakė, iš Alpių,
rinktas ypatingu būdu kartu su saujele gydomųjų žolelių.
Manau, gali būti, kad šieno dalelės įsiskverbė į mane.
Ir jos gali kažkaip mane paveikti.
Pavyzdžiui, galiu užsimanyti tapti ūkininku.
Žinodamas, kad niekur nenuplauksiu,
galiu saugiai atsipalaiduoti.
Žinot, nebuvo taip jau blogai.
Imu tikėti, kad tai išties teigiamai veikia žmones.
Žinojau, kad man bus sunku pasninkauti, bet tai pasirodė dar sunkiau.
Trokštu ne tik tikro maisto, bet ir kavos.
Todėl nusprendžiau įvykdyt trumpą kofeino pabėgimą.
Savo silpnavališkumu nesididžiuoju.
Mes važiuojam kavos.
Pasak Dorit, ten geriausia kava saloje.
Dar niekad taip netroškau kavos. Labai laukiu.
„Die Kupferkanne“ vokiškai reiškia „varinis virdulys“.
Tai kavinė ir gana žymi vieta Zilte.
- Judžinas. - Judžinai. Laifas.
- Laifas. - Taip. Galiu palydėti jus prie stalelio?
- Galite, Laifai. - Gerai.
Ką jums pasiūlyti?
- Labai norėčiau kavos. - Kavos.
Aš lyg kokiam miraže.
Supratau, jog pažeisiu savo dietą
ir jaučiuosi truputį kaltas.
Bet, klausykite, puodelis kapučino. Tikrai geriau nei burokėlių sultys.
Jūsų kapučinas.
Man tai yra gyvenimas.
- Nuostabu. - Ačiū.
- Jūsų kavinė nuostabi, Laifai. - Visada prašom.
„Varinis virdulys“ veikia nuo 1950-ųjų,
tačiau patys pastatai čia nuo dar seniau.
Pastatai čia stovi nuo Antrojo pasaulinio karo.
Ši kavinė čia stovi nuo Antrojo pasaulinio karo?
Taip, čia buvo bunkeris.
O šalia jo buvo išsidėstę priešlėktuvinės gynybos ginklai.
Išgirdęs, jog tai – buvęs priešlėktuvinės gynybos bunkeris,
likęs nuo Antrojo pasaulinio karo,
pajutau, kaip širdis virptelėjo.
Dabar čia nieko nesimato, nes dabar čia – graži vieta,
bet buvo metas,
kai čia nebuvo itin gražu.
Čia besilankydamas dar nebuvau
susidūręs su istorija,
bet ji visada yra šalia, suprantate?
Mano karta privalo žinoti apie blogį.
- Mes privalom apie jį kalbėti... - Taip.
- ...ir niekada to nebekartoti. - Taip.
Tai labai svarbu.
Manau, Laifas atstovauja tą vokiečių kartą,
kurie nori pasiųsti žinią visam pasauliui:
„Mes suprantame, jog tai, kas vyko, neturi pasikartoti.
Ir mes iš visų jėgų stengiamės
parodyt pasauliui pasikeitusią Vokietiją.“
Po šios blaivinančios istorijos pamokos
grįžtu į viešbutį prie savo sultinio
po savo nukrypimo nuo dietos.
Poilsio salėje
Dorit dainuoja svečiams.
Aš suprantu, kodėl žmonės čia atvyksta.
Man daug kas tapo aišku.
Jie gauna tai, ko jiems reikia ir išvyksta puikiai jausdamiesi.
Ir dauguma dažniausiai keliskart grįžta.
Bet sau pasidariau išvadą,
jog savo aukso amžiumi noriu mėgautis remdamasis ne tiek gydymu ir terapijomis,
kiek teisingais pasirinkimais.
Manau, kad stresas ir nerimas iš žmogaus atima daugiau metų,
nei papildoma porcija ledų.
Visad jutau,
jog saikas ilgainiui atneša naudą.
Ir vis dar tai jaučiu. Saikas visur.
Paskutinę savo dieną Zilte
ketinu patyrinėti salą.
Netoli yra turtingas Kampeno miestelis,
viena išskirtiniausių bendruomenių visoje šalyje.
Man patarė čia susirasti vietinę moterį, vardu Uta.
- Uta! - Sveiki.
- Panašu... - Sveiki.
...kad ji turi unikalų požiūrį į sveikatingumą.
Tai štai kokia kita Zilto pusė.
Smagu susipažint su jumis ir jūsų šeima.
Tai vaikai. Ateikit.
600 sekėjų.
Tai bent banda.
600 avių...
- Vajė. - Užeisite?
...ganosi vidury miesto.
Sveikos, mielosios. Vajė.
Jūs piemenė?
Taip, esu klajojanti avių piemenė.
Esate pirmoji mano sutikta piemenė klajoklė.
Tai ko tikėjotės?
Uta gyvena žemyne,
bet kasmet atgina savo bandą pasiganyti vietos viržynuose.
Saloje, į kurią vyksta turtingi žmonės ir už sveikatingumą moka krūvas pinigų,
Uta Zilte nemokamai gauna viską, kad jaustųsi laiminga ir sveika.
Nakvojate irgi su avimis lauke?
- Turiu kemperį, kuriame miegu. - Aišku.
Vadinasi, tai labiau panašu į stovyklavimą šioje saloje?
Panašu į tobulą gyvenimą, tiesa?
Aš irgi taip manau.
- Nuostabūs gyvūnai. Mieli snukučiai. - Tiesa.
Netrukus ruošiamės išeiti ir paieškoti gero maisto.
- Puiku. - Norite kartu?
Gerai. Taip.
Mums padės šunys Vinas ir Fanta.
- Fanta. Vinai. - Jie labai draugiški.
Eisim kartu nuotykiauti.
Jie supranta kelias paprastas komandas.
Tarkite prodainiu.
Fanta, in die vor.
In die vor.
Puiku. Taip.
- Grįžk... vi... kaip? - Komm vor.
In die vor.
- Taip, puiku. Jūs puikiai sekasi. - Komm vor.
Komm vor.
Štai taip. Jergutėliau.
Aš galėčiau tai daryt profesionaliai.
Profesionalus dainuotojas šunims.
Eime paganyti avis.
Laimei, manau, kad žinau, ką darau.
Pasičiupęs oficialią piemens lazdą, aš pasirengęs.
Pakviesite avis?
In die vor.
Judžinai, tai komanda šunims.
Reikia komandos avims.
- Šunys čia... - Jie čia.
...vadinasi, komanda suveikė.
Pasirodo, kad avims tėra vos viena komanda.
- Komman, Schopi. - Komman, Schopi. Komman.
- Eime. - „Schopi“ reiškia „avys“.
- Komman, Schopi. - Fanta, komm vor.
Turime perginti bandą į šviežią viržių lauką.
Čia netoli. Mažiau nei kilometras.
Vienintelė problema –
keliausime pro kone brangiausius namus Vokietijoje.
Jaučiu atsakomybės naštą.
Komman, Schopi.
Turėčiau vilkėti apsiaustą, kaip Mozė.
Išsukant į kitą gatvę, kai kurios avys atsiskyrė nuo bandos.
Gailiuosi neįvaldęs daugiau avių kalbos žodžių.
Aš, regis, prarandu kontrolę.
- 600 avių už manęs. - Ne...
- Vajė. Nieko tokio. - Atsiprašau.
Kai jos taip elgiasi, aš sustoju.
Čia sustot nereikia.
- Čia sustot nereikia. - Komman.
Ne, čia sustot nereikia.
Uta?
Tai visai ne mano. Absoliučiai.
Komman.
Dabar žinau, ką reiškia posakis
„Ginam iš čia bandą.“
Tiesa?
Gerai.
Tikrai panašu į jūros prasiskyrimą.
Paskui mane.
Aš stengiuos.
Taigi...
- Jau netoli. - Jau netoli, bičiulės.
Vajė, jūs išties puikiai tvarkotės.
Tereikia laikytis ramiai.
Ramios Utos dėka pasiekėme pažadėtąją žemę.
Aš per stebuklą sveikas gyvas ir ant kojų.
Tai labai švelnūs gyvūnai.
Bet jei jos nusprendė kažkur eiti, verčiau nesipainioti joms po kojomis.
- Išties. - Taip.
Kaip patyriau Švedijoje,
gyvenime mažiau streso, jei judi su srautu.
Turi į viską reaguoti ramiai,
antraip stresas ir nerimas tave pražudys,
kai pernelyg daug apie viską mąstai.
Utos gyvenimo būdas – grynas oras ir judėjimas.
Tai tam tikra sveiko proto sveikatingumo programa,
kurios šalininku mielai tapčiau.
Paskutinį vakarą Zilte
važiuoju į paplūdimį vakarinėje salos dalyje.
Labas.
Mano krioterapijos kolega Holgeris užbaigia dieną kaip dera Zilto svečiui.
Smagu.
Jis ketina išsimaudyti Šiaurės jūroje, kuri itin šalta.
Prisijungsite?
Jei manęs nebus, kai brisite į jūrą, nelaukite.
Pagaliau mano pasninkas oficialiai baigtas.
Tad išgersim už tai.
- Gerai. - Eime paplaukiot.
Eikite. Pirmyn!
Šios dienos saloje mane nuoširdžiai nustebino ir pralinksmino.
Aš pajutau didelį dėkingumą už savo gerą sveikatą
įžengus į aštuntą dešimtį.
Geriausia, jog būdamas 76-erių
tu ne itin imi į galvą, ką kiti pagalvos.
O blogiausia esant 76-erių yra tai...
jog tau nebe 36-eri.
Ar nesusigundysit?
Nė už ką. Ne.
Ar galėčiau labiau pasistengti?
Žinoma, taip. Bet aš nenoriu.
Ar turėčiau pradėt bėgioti? O kam? Aš galiu vaikščiot.
Bravo!
Puiki patirtis. Smagu, kad ryžotės.
Man atrodo,
kad nebūtina išleist daug pinigų, kad jaustumeisi gerai.
Suprantu, kad yra žmonių, kuriems gydymas ir terapijos daro stebuklus.
Bet aš pats renkuosi sveiką pusiausvyrą.
Gana gražu, tiesa?
Mėgaukis gyvenimu
ir gauk iš jo kaip galima daugiau malonumo sau priimtinu būdu.
Tokia štai mano išvada.
Pasitik dieną.
Jei pabudai ryte,
ir tu dar kvėpuoji, tai puiki diena.
- Kitoje serijoje... - Buongiorno.
Išnaudojau visas italų kalbos žinias. Važiuojam.
Tai mano mėgstamiausia lankytina šalis pasaulyje.
Žymiausia sėdynė Italijoje.
Išties kažkas ypatingo.
Plačiai šypsokitės.
- Ko jūs norit? - Egzistuoja virš 250
oficialių itališkų rankų gestų.
Aš nedideliame vynuogyne Toskanoje.
Kiek turistų taip pasiseka?
Išvertė Egidija Namavičė