Ceļot - tas nozīmējot dzīvot.
Nu, varbūt, ja lidostā pavadīta diena nav jau jums izsūkusi dzīvību.
Nu, kur vēl citur jums liek ierasties divas stundas agrāk...
tikai tāpēc, lai būtu bīstami tuvu,
ka būsiet divas stundas par vēlu.
Tomēr es domāju, ka pagājušā gada ceļojumi man nākuši par labu.
Šķiet, tie paplašināja manu horizontu.
Zināmā mērā.
Tāpēc tagad es ķeros pie kā tāda, kas ir jādara katram cienījamam ceļotājam.
Es dodos uz Eiropu.
Labi. Kur tieši mēs atrodamies?
Es ceļošu pa visu kontinentu...
no pašas augšas līdz pašai apakšai.
Es došos prom no iemītajām takām, lai atklātu īstus apslēptus dārgakmeņus...
Nofilmējāt?
...un izmēģinātu daudzsološo piedzīvojumu garu.
Paskatieties uz mani! Neturos.
Viņi ir te. Kas tas ir - priekšgals?
Es izglītošu savas garšas kārpiņas...
Oho, bija tik garšīgi.
Vīnogas gatavas.
...un mēģināšu dzīvot kā vietējais.
Laipni lūdzu manā ciematā.
Vājprāts.
Es izglābu tavu dzīvību. Atceries mani!
Es krauju visas savas bažas somā...
Viņi brauc. Viņi brauc.
Nekad nevar paredzēt ķermeņa reakciju galēju šausmu brīdī.
Diez vai esmu ko tādu darījis, kopš biju bērns.
...un es tūlīt bildīšu trīs vārdus,
kurus nekad neesmu teicis.
Gatavi, lidmašīna paceļas.
EIROPA
Labi, modernā Vācija man vienmēr bijusi nedaudz kā balta lapa.
Alus halles, lielas desas, labas mašīnas. Neko citu es nezinu.
Kad es atstāju Toronto,
es sev apsolīju izmēģināt jaunas lietas un izvēlēties neiemītākas takas.
Tāpēc es nedevos uz lielpilsētām un Oktoberfest.
Tā vietā es apmeklēju vietu, kur atvaļinājumā ierodoties īstie vācieši.
Nu es nekādā gadījumā negaidīju ko tādu.
VĀCIJA
Laipni lūdzu mazajā Ziltes saliņā Vācijas ziemeļu galā.
Šis smilšainais jūrmalas patvērums pievilina gandrīz miljonu viesu gadā.
Es nemaz nezināju, ka Vācijai ir salas un pludmales,
bet acīmredzot es nezinu daudz ko.
Pēc varbūt nedaudz par daudz izdzerta šampanieša
es pametu Francijas dienvidus un devos uz šo zemes strēli Ziemeļjūrā.
Tas varētu būt tieši tas, ko man vajag.
Zilte pievilina bagātniekus un ar veselību apsēstos.
Vācijā ir lielākā veselības uzlabošanas industrija Eiropā,
tās apgrozījums ir vairāk nekā 200 miljardi dolāru gadā.
Tā, vai ir jātērē nauda, lai justos kā karalis?
Nu, es esmu te, lai nobaudītu vāciešu aizraušanos ar veselības uzlabošanu,
par spīti faktam, ka es jau visiem pateicu, ka jūtos labi.
Uzmanīgi ar šo dārgo kravu.
Vācija ar tās apmēram 84 miljonus lielo tautu
ir aptuveni Montānas lieluma valsts un lepojas ar lielāko ekonomiku Eiropā.
Esmu tā kā šokā. Ko tādu es negaidīju.
Šis vairāk atgādina ASV Austrumkrastu.
Izrādās, Zilte īstenībā ir pazīstama kā Vācijas Hemptonas.
Un šīs niedru jumta mājas
ir vieni no dārgākajiem īpašumiem visā valstī.
Pat mazi namiņi var sasniegt piecus miljonus dolāru.
Kaut kādā ziņā tāda kā pārpasaulīga sajūta.
Sajūta tāda, it kā ceļotu pa pasaku.
It kā te būtu dzīvojuši brāļi Grimmi.
No vienas puses arhitektūra un ainava,
no otras - cilvēki, kas dzenas pēc veselīga dzīvesveida.
Man ir sajūta, ka dodos nepazīstamos ūdeņos.
Veselības uzlabošanas industrija man ir pilnīgi sveša joma.
Tas man vienmēr šķitis kā kaut kas tāds, ko cilvēki dara, ja viņiem to vajag.
Tā ir tāda veselības uzlabošanas un tievēšanas pieredze.
Labi, tāpēc esmu nedaudz skeptisks.
Bet es arī esmu 76 gadus vecs.
Un es saprotu, ka jaunāks es nekļūstu.
Būt 76 gadus vecam nav ne vainas, ja aizvien spēj visu ko darīt.
Proti, viss tiešām ir atkarīgs no veselības.
Šaubu nav.
Vai tas ir Lanserhof? Tur augšā kalnā.
Izskatās kā viens no tiem niedru jumta namiņiem,
bet 800 reižu lielāks.
Lanserhof ir pasaulē slavens holistiskās veselības kūrorts.
Varu godīgi teikt, ka neesmu redzējis neko tamlīdzīgu.
Viņu programma piesaistījusi miljardierus un slavenības, kā Viktorija Bekhema,
Keita Mosa, Kara Delevinja un nu es.
- Liels paldies, Lars. - Jā.
Pateicos.
- Jūdžīn. - Sveiki.
Brīnišķīgi, ka esat pie mums. Mani sauc Dorita.
Esmu Lanserhof ģenerālmenedžere.
Sveiki, Dorita. Priecājos iepazīties.
Laipni lūdzu piedzīvot Lanserhof piedāvājumu, pavadīšu jūs uz numuriņu.
Labi, labi. Paldies. Degu nepacietībā.
Šī ir lieliska vieta, kur atbrīvoties no visa toksiskā un stresa.
Ja vien ir biezs naudasmaks.
DIGITĀLĀS DETOKSIKĀCIJAS ZONA
Uzturoties te, galvenais ir striktas diētas un atjaunojošas procedūras.
Interjera maigie izliekumi
nomierina tādus satrauktus viesus kā mani.
Tā, šīs ir ne tikai vizuāli iespaidīgas kāpnes.
Tām ir skaista akustika. Es jums parādīšu.
Lieliska akustika, vai ne?
- Ko? - Ejam.
- Ak dievs. Esat operdziedātāja? - Jā, esmu profesionāla.
Kāpēc jūs strādājat te?
Lūdzu.
- Paldies, Dorita. - Voilà.
Visai skaisti. Tas ir...
Te ir otrais stāvs.
Te ir 55 istabiņas un apartamenti.
Tie visi ir ļoti moderni, bet minimālistiski.
Tāpat kā sagaidīšanas dāvanas.
Esam sagatavojuši sagaidīšanas dzērienu.
Labi.
Maziņš biešu šotiņš. Gribat pamēģināt?
Vai gribu pamēģināt biešu šotiņu?
Nu, dažās viesnīcās būs varbūt šampanieša pudele.
Šis bija maziņš šotiņš ar biešu sulu.
- Īpašs, ne? - Es teiktu, ka īpašs, jā.
Jums ļoti drīz būs vizīte pie daktera Jana.
- Grafiks ir jums uz galda. - Paldies.
- Izklausās baisi, bet pateicos. - Tiksimies vēlāk.
Paldies, Dorita.
Tas ir nedaudz biedējoši, ja uzzini, ka pirmais,
kad reģistrējas viesnīcā, ir ārsta apmeklējums.
Ārsts ir pēdējais cilvēks, kuru gribi ieraudzīt, kad esi viesnīcā.
Viņš droši vien mani izmeklēs.
Vārdiski. Ceru... Es ceru.
Sveiki, Jūdžīn.
- Dr. Jan. Priecājos iepazīties. - Priecājos iepazīties. Esmu Jans.
Kamēr uzturēsieties šeit, būšu atbildīgs par jūsu veselību.
- Cerams, izdzīvosiet. - Cerams.
Kā šejienes galvenais ārsts...
- Lūdzu, apsēdieties, Jūdžīn. - Paldies.
...dr. Jans daudzus viesus satiek pats personiski.
Mēs neesam klīnika. Mēs neesam spa. Mēs neesam pieczvaigžņu viesnīca.
Mēs reizē esam viss kopā,
jo mūsu diēta un terapija ir speciāli izstrādāta katram viesim.
Un tādēļ man nedaudz jāuzzina par jūsu veselību.
Izklausās draudīgi.
- Jā, tā ir. - Jā.
Kā jūs šobrīd jūtaties? Kāds ir stresa līmenis? Ir labi?
Parasti manī nav pārāk daudz stresa.
Un vai jūs regulāri sportojat?
Golfu reizi vai divas nedēļā, kas ir... Tas ir treniņš.
Es nestaigāju. Es braucu ar mašīnīti, bet ziniet,
ir jāaiziet līdz bumbiņai un tad atpakaļ pie mašīnītes.
Vai esat kādreiz agrāk gavējis?
Kad biju bērns. Ebreju reliģijā
Salīdzināšanas dienas svētki ir gavēņa diena.
- Jā. - Man riebās.
Ziniet, neesmu sen gavējis.
- Nu, varbūt jums jāpamēģina. - Gribēju, bet...
Dr. Jans cer mani pārliecināt,
ka gavēšana dod milzīgu labumu veselībai.
Labi.
Viņš domā, ka tā uzlabo vielmaiņu,
samazina iekaisumus un asinsspiedienu, kā arī palīdz zaudēt svaru.
Tā, pirmās četras dienas vienmēr ir šausmīgas.
Jūs liekat tam izklausīties ļoti vilinoši.
Jo ķermenim ir jāmaina vielmaiņa no cukura dedzināšanas
uz tauku dedzināšanu, un jūs izstrādāsiet daudz toksīnu,
jo ķermenis sāks atindēties.
Ar katru sekundi es jūtu arvien lielāku spriedzi.
Labi.
Bet, par laimi, mēs nerunājam par pilnīgu gavēšanu.
Vienkārši mazas porcijas.
Un jums droši vien jau ir tas pats jautājums, kas man.
Cik mazas?
Nu, mēs piedāvājam no buljona līdz tējai.
- Var izvēlēties starp buljonu... - Nē.
- Ne jau jūs varat izvēlēties. Es. - Izvēlaties jūs?
- Tieši tā. Tāpēc kā... Tieši tā. - Es maksāju, jūs izvēlaties.
Un viņš saka, ka viena divas gavēņa dienas nedēļā
dara brīnumus ar organismu.
Domāju, mans organisms darbojas tīri labi tāpat.
Jūtu pienākumu jums pateikt, lai apmeklējat savu dr. Jana versiju,
pirms darāt ko tik krasu kā dzīvošana tikai no buljona un tējas.
Bet man tā ir jauna pieredze, paskatīšos, ko viņi dara,
un es būšu tik labs pacients, ieslodzītais vai viesnīcas viesis,
cik nu varu būt.
Esmu dzirdējis, ka visu salu uzskata par spēcinošu.
Tāpēc es gribu papētīt, bet tā it nemaz nebūs ķirurga pieeja.
- Sveiki, Dorita. - Jūdžīn.
Kad zinu, kas ir ēdienkartē,
ceru, ka Dorita varētu mani aizvest pēc kādiem lielajiem vācu kliņģerīšiem.
Sēdieties.
Labi, braucam.
Bet šķiet, ka viņai ir citi plāni.
- Es tikai minos. - Brīnišķīgs laiks.
Šajā 100 kvadrātkilometrus lielajā kūrortā var savienoties ar dabu.
Turklāt te, Ziltes salā,
ir vairāk saulainu dienu nekā uz cietzemes.
Šis ir ļoti slavens brīvdienu galamērķis, jo sala ir ļoti skaista.
Paskat tik, a? Ak tu pasaulīt.
Šī ir burvīga vieta.
Tā sniedz tik daudz miera, brīvības un enerģijas.
Ziniet, tā tiešām ir paradīze.
Labi, es nedaudz piebremzēšu,
- jo gandrīz esam klāt. - Jā. Jā.
Tas tik bija brauciens.
Tagad es jūs iepazīstināšu ar Janu.
- Ar Janu? Citu Janu? - Tas ir cits Jans. Jā.
Viņš ir Ziltes dabas un plūdmaiņu dubļu līdzenumu eksperts.
Šajā salā dubļu līdzenumi ir iespaidīgi.
Te, salas austrumu krastā,
to ir vairāk nekā 18 kvadrātkilometri.
To pazīst kā Vatu jūru,
un tas ir nacionālais parks un UNESCO pasaules mantojuma vieta.
- Jan! - Sveiki, Jan.
Jūdžīn Levij.
- Oho. Priecājos iepazīties. - Priecājos iepazīties, Jan.
Pieņemu, ka pavadāt te daudz laika.
Jā. Tas ir lielākais plūdmaiņu līdzenums pasaulē.
Un te var redzēt daudz putnu un dzīvnieku. Šī ir īsta dabas vieta.
Tādas nav nekur citur pasaulē.
Bēguma laikā Jans ved tādus kā es laukā dubļos.
Vispirms, domāju, jums būtu jāatstāj te kurpes.
- Mūsu pārsteigumiņš. - Jā.
- Gribam pārsteigt. Jā. - Staigāsim pa dubļiem.
- Darām to! - Nu labi.
- Darām to. - Kurpes nost.
Izskatās pēc profesionāla Vatu jūras gida. Izskatās labi.
- Lieliski. Darām to! - Kā mums iet?
Dodamies dubļos.
- Jā. Gatavi? - Ejam.
Jā.
- Oho. - Un...
- Tiešām satriecoša sajūta. - Lieliska sajūta.
Un skat, cik tie melni.
Melni un biezi, jo tie nav kaut kādi parasti dubļi.
Daudzi cilvēki speciāli ierodas, lai noklātu sevi ar dubļiem.
Kā dubļu vanna?
Jā, viņi ieguļas dubļos, iznāk laukā, tad dubļi izžūst...
- Tie mineralizē ādu. - Tieši tā.
Bet te izskatīties un justies jaunam ļauj ne tikai medicīniskie dubļi.
Redzat te tās aļģes.
Jā, es atveru galā,
un laukā iznāk kaut kas tāds, kas izskatās kā alveja.
Tāpat kā alveja,
uzturvielām bagātā želeja no aļģēm, kā saka Jans,
atjauno ādu un novērš grumbas. Dodiet šurp!
Kā jūs tagad jūtaties?
Es jūtos dzīvs.
- Man vairs nevajag brilles. - Oho. Lieliski!
- Redzat, ka kļūst dziļāks? - Aiziet.
Ak vai... O! Jā.
Jā.
- Tiešām - ak dievs. - Jauki, ka esat te.
- Ak dievs. Tas ir vājprāts. - Lieliski.
- Jūs varat. - Tā. Varat... Uzvelciet te augšā.
Jā, jā. Lieliski. Te, redzat?
Tas ir jautri. Izskatās, ka man kājās zābaki.
Jā, jā, jā.
Domāju, to vajadzētu pamēģināt visiem.
Tas ir fakts, ka šejienes daba uzlabo veselību.
Tā noteikti ir.
Ziniet, ja jūs uzpļekājat sev šo vielu,
tā droši vien veic kādus brīnumus ar ādu.
Gribat?
- Skaisti, vai ne? - Nē. Bet paldies. Paldies.
Pēdām noteikti ir laba sajūta.
Kādas man kājas.
Nu varu godīgi teikt, ka neesmu iestidzis dubļos.
Man tiešām ir radusies liela apetīte, brienot cauri tam visam,
bet drīz sāksies mana gavēšana.
Kaut kas liek domāt, lai es labāk nesaceros.
Es nezinu, kas šodien ēdienkartē. Gandrīz bail jautāt.
Es ceru, ka tas veselīgais ēdiens īstenībā garšo labi.
Lūdzu.
Jūsu šodienas vakariņas.
Izskatās pēc maizes un ūdens.
Tas ir buljons un maize.
Un maize domāta, lai vingrinātos košļāt.
Lai vingrinātos košļāt? Labi.
Mēs lūdzam mūsu viesus katru kumosu pirms norīšanas 30 reižu sakošļāt.
Tad gremošanas sistēma uzzina, ka tūlīt būs ēdiens.
Skaidrs. Es saprotu.
Mans tētis teica, ka viņš visu sakošļāja 32 reizes.
Tiešām?
Kad viņš to pateica, mēs domājām, ka viņš ir traks,
bet viņam mūžā nebija nekādu gremošanas problēmu.
Tagad jūs varbūt zināt, kāpēc.
Jā.
Tad varbūt jūs varat sākt košļāt arī buljonu.
Sākt košļāt buljonu?
Jūs man sakāt, lai košļāju zupu?
- Jā, tā ir. - Jā.
Jā, es varu... Es varu košļāt buljonu.
Izklausās pēc interesanta eksperimenta.
- Jā. - Kā ēšana zinātnes laboratorijā.
- Tieši tā. Tāpēc... - Jā.
Es pamēģināšu, un redzēsim, kā būs. Es...
Šī ir kā ļoti sakaltušas maizes šķēle.
Buljonam ir tāda garša, ko es nespēju īsti saprast.
Gandrīz kā zāles.
Es nekad nebūtu domājis, ka alkšu dabūt lielu luņķi vācu desas,
bet, tētīt, tagad es tās dēļ nogalinātu.
- Kā jūs dabūjāt salātus? - Bet tie nav salāti.
Tie ir dažādu veidu burkāni.
Domāju, kaltēti, cepti. Un kaut kādi rīsi vai kas tāds.
- Kaltēti, cepti burkāni? - Jā.
- Oho. - Izbaudiet maizi.
Jā. Paldies.
- Tā ir... burvīga. - Nav par ko.
Man nepatīk iet gulēt izsalkušam.
Bet es pabeigšu visu šo maltīti, kas man priekšā,
un aiziešu gulēt aizvien ļoti izsalcis.
Ziltē ir uzausis jauns rīts, un es esmu augšā agri,
lai sasparotos izturēt vēl vienu gavēšanas dienu
un vēl nezin kādas īpašas procedūras.
Bet es to darīšu.
Es mēģinu iziet šejienes programmu, kas uzlabo veselību.
Es piedzīvoju kaut ko tādu, ko līdz šim neesmu nekad piedzīvojis.
Vai tā ir pasaulē vieglākā lieta? Ne man.
Es nogalinātu kāda kumosa dēļ.
Manas brokastis sastāv no garda paskata kviešu dzinumu šotiņa.
Es labprāt izdzertu visu,
bet dakteris Jans lūdzis man ierasties vietā, ko sauc par krioterapijas telpu.
Uz visām durvīm uzraksti ir vāciski,
tāpēc es nezinu, kuras durvis...
"Korpertherapy", "Wasser und Licht", vēl viens "vasters".
Te beidzas gaitenis.
Lai sniegtu man īso kursu krioterapijā,
Jans ir savervējis Lanserhof veterānu, šo brašo vīru, Holgeru.
- Sveiki. - Sveiki, kungi.
- Jūs arī gribat veikt krioterapiju? - Jā.
Ja viņš iznāks un vēl elpos...
- Jā. - ...varētu būt iespēja
man pamēģināt.
Lai sadedzinātu kalorijas, viesi, kā Holgers, iet saldēšanas telpā,
sevi pakļaujot ekstrēmam aukstumam.
Kāpēc es uztraucos?
Mēs gribam izmantot aukstumu, lai stimulētu viņa vielmaiņu,
tāpēc viņš sadedzinās vairāk tauku,
un mēs arī samazināsim iekaisumus viņa ķermenī.
Piemēram, artrītu... Pēc tam būs daudz labāk.
Vai jums ir artrīts?
Vēl nav.
Ar mīnus 74 grādiem šajā kamerā īstenībā ir aukstāks
nekā visaukstākajā reģistrētajā vietā uz Zemes.
- Veiksmi! - Paldies.
Tas ir daudz aukstāk nekā ziemā Ziemeļpolā.
Holgeram tur jāpaliek veselas trīs minūtes.
- Jums labi, Holger? - Visai auksts.
Ļoti auksts.
Nespēju noticēt, ka es to daru, bet, kā saka Jans, tas man nāks par labu.
Domāju, Holgers iemieso to cilvēku domāšanas veidu,
kas brauc uz šo vietu.
Tagad viņš sadedzina apmēram 600 kaloriju.
Nu, iespējams, deg vēl šis tas.
Viņi ir gatavi izaicinājumam, un tas viņus aizrauj.
Viņi grib aizbraukt no šīs vietas
un justies labāk nekā tad, kad atbrauca.
Es redzu sarmu. Ziniet... Uz viņa...
- Ak dievs. - Labi, Holger. Viss. Varat nākt laukā.
Labi. Paldies.
Oho. Cik brīnišķīgi.
Kā ledus gabaliņš.
Nu, Jūdžīn, gribat pamēģināt? Varam iet iekšā kopā, ja vēlaties.
Jā, protams.
Mēs varam ieiet uz, ziniet, kārtīgām četrām piecām sekundēm.
Labi. Pamēģināsim.
Bet, ja es iešu iekšā, drēbes paliks mugurā.
- Jā, esmu gatavs. Ar drēbēm. - Noteikti.
Ejam.
- Labi. Te ir auksti. Jā. - Te ir auksti. Jā.
Jā, te ir ļoti auksti.
Sveicu atpakaļ.
Jā, tur ir vājprātīgi auksts.
- Trīs minūtes ir traki. - Tad skaita laiku. Ticiet!
Jūs esat diženāks vīrs par mani, tas nu gan.
Es jūtos visai labi. Tas ir vissvarīgākais.
Bet galu galā noslēgumā svarīgākais ir rezultāts.
Tas ir kā atvaļinājums ķermenim un dvēselei.
Nu ja.
Neesmu pārliecināts, ka es to gluži sauktu par atvaļinājumu.
Bet, kas attiecas uz procedūrām,
krioterapija ir tikai aisberga redzamā daļa.
Te viss vērsts uz ķermeņa un prāta attīrīšanu. Tāpēc tagad es esmu...
Gatavs savai siena vannai.
Man pateica tikai to, ka siena vanna
esot laba, lai izvadītu nejaukos toksīnus.
- Tas izskatās pēc milzīga tējas maisiņa. - Tieši tā.
Kur ir siens? Tējas maisiņā?
- Tieši tā. Pataustiet sienu. - Skaidrs.
Augsta temperatūra un liels mitrums
atvērs artērijas un visas poras ādā,
tāpēc dabiskās eļļas palīdzēs veikt detoksikāciju.
Jūs to ieelposiet. Nu tad aiziet!
Labi. Jā, ser.
Labi, Jūdžīn. Jūtaties ērti?
Visai ērti, Jan. Paldies.
Un es pirmo reizi guļu ūdens gultā.
- Tiešām? Tiešām? - Jā. Kur es biju 70. gados?
Te ir trauksmes poga.
Kāpēc lai kādam vajadzētu trauksmes pogu?
Ja jūs nejutīsieties ērti, dodiet man ziņu.
Cik cilvēku izmanto trauksmes pogu?
- Gandrīz neviens. - Tas ir labi.
- Labi. Izbaudiet! - Labi. Paldies.
Jūtos kā sardīne.
Es guļu uz tējas maisiņa, kurš ir pilns ar sienu.
Man teica, ka tas siens ir atvests no pašiem Alpiem,
kur tas speciāli pļauts, sastāvā ir dziedējošas zālītes.
Domāju, ir visai iespējams, ka kaut kas no tā siena tiešām iekļuva manī.
Un kaut kādā brīdī tas atstās uz mani iespaidu.
Piemēram, es varētu sagribēt pievērsties lauksaimniecībai.
Mani drošu dara tas, ka zinu - neaizpeldēšu prom,
tāpēc es varu pilnīgi atslābināties.
Ziniet, nebija slikti.
Un es tiešām domāju, ka tam ir ļoti labs iespaids uz cilvēku.
Es zināju, ka man gavēšana šķitīs grūta, bet tas ir smagāk, nekā iztēlojos.
Es alkstu ne tikai pēc īsta ēdiena, bet arī pēc kafijas.
Tāpēc esmu nolēmis izrauties pēc kofeīna,
lai gan es pārāk nelepojos ar savu gribasspēka trūkumu.
Mēs dodamies pēc kafijas.
Kā teica Dorita, tā ir labākā kafija uz šīs salas.
Un es nekad neesmu tik ļoti ilgojies pēc kafijas. Esmu sajūsmā.
Die Kupferkanne vāciski nozīmē "vara kanniņa".
Šī kafejnīca Ziltē ir iestādījums ar tradīcijām.
- Jūdžīns. - Jūdžīn. Leifs.
- Leifs. - Jā. Varu parādīt jauku galdiņu?
- Jā, varat, Leif. - Labi.
Ko varam piedāvāt?
- Kafiju. Tas būtu brīnišķīgi. - Kafiju.
Tā ir kā ieiešana mirāžā.
Es atskārstu, ka tūlīt šmaukšos savas diētas jomā...
un es jūtos nedaudz vainīgs.
Bet kapučīno. Nu taču. Tas ir labāk nekā biešu šotiņš.
Te jums būs krūze kapučīno.
Tā, manuprāt... Tā ir dzīve.
- Oho. Tas ir lielisks. - Paldies.
- Man patīk jūsu kafejnīca, Leif. - Ņemiet par labu.
"Vara kanniņa" šeit bijusi kopš 1950. gada,
bet izrādās, ka pašas būves te atrodas nedaudz ilgāk.
Ēkas ir no Otrā pasaules kara beigām.
Kafejnīca, jā, ir no Otrā pasaules kara?
Jā, tas bija bunkurs.
Un laukā atradās pretgaisa aizsardzības ieroči.
Kad es izdzirdēju, ka īstenībā tas ir pretgaisa aizsardzības bunkurs
no Otrā pasaules kara laika,
man patiesībā paātrinājās sirdsdarbība.
Tagad jūs to nevarat redzēt, jo tā ir jauka vietiņa,
- bet īsu laiku... - Jā.
...tā nebija jauka vieta.
Kopš te ierados,
vēsture īsti nebija man izvirzījusies domu priekšplānā,
bet tā ir it kā mūžam klātesoša kaut kādā ziņā, vai ne.
Manai paaudzei ir jāzina vēsturē bijušais ļaunums.
- Mums par to jārunā... - Nu ja.
- ...lai tas neatkārtotos. - Nu ja.
Tas ir svarīgi.
Domāju, Leifs pārstāv to vāciešu paaudzi,
kas patiesi grib darīt pasaulei zināmu:
"Mēs saprotam, kas notika. Tas nekad neatkārtosies.
Un mēs tagad darām visu, ko spējam,
lai darītu pasaulei zināmu, ka šī ir jauna Vācija."
Pēc šī visai atskurbinošā atgādinājuma par salas vēsturi
esmu atpakaļ viesnīcā un atpakaļ pie buljona
pēc sava nelielā izkritiena diētā.
Atpūtas telpā Dorita priecē viesus ar priekšnesumu.
Es saprotu, kāpēc cilvēki šurp brauc.
Daudz kas no šī ir ļoti loģiski.
Viņi te saņem vajadzīgo un dodas prom, juzdamies satriecoši.
Turklāt bieži viņi mēdz te atgriezties vairākas reizes.
Bet es saprotu, ka man
iespēja izbaudīt zelta vecumdienas būs atkarīga nevis no terapijām un procedūrām,
bet no pareizām izvēlēm.
Es domāju, ka stress un trauksme vairāk atņem dzīvei gadus
nekā kāds lieks apēsts, ziniet, saldējuma radziņš.
Bet vienmēr esmu uzskatījis, ka ilgtermiņā nāk par labu mērenība visā.
Un es tā domāju joprojām. Visu ar mēru!
Ir mana pēdējā diena Ziltē,
un esmu gatavs vairāk papētīt salu.
Tepat netālu ir bagātā Kampenes pilsētiņa,
kur dzīvo viena no ekskluzīvākajām kopienām visā valstī.
Man ieteica atbraukt šurp un sameklēt vietējo sievieti Utu.
- Uta! - Sveiki. Sveiki.
- Acīmredzot... - Sveiki.
...viņai ir īpašs skatījums uz veselību.
Tad šī ir Ziltes otra puse.
Prieks iepazīties ar jums un ģimeni.
Tās ir mazulītes. Nāciet!
600 sekotāju.
Tas ir ganāmpulks.
600 aitu...
- Ak vai. - Nāksiet iekšā?
...kas ganās pilsētas vidū.
Sveikas, sirsniņas. Ak vai.
Jūs esat gane?
Jā, es esmu nomadu gane.
Esat pirmais nomadu gans, kuru satieku.
Ko jūs gaidījāt?
Uta dzīvo kontinentālajā daļā,
bet ik gadu ved savu ganāmpulku uz Zilti ganīties viršos.
Salā, kurā daudzi par veselības uzlabošanu maksā kaudzi naudas,
Utai Zilte piedāvā visu vajadzīgo, lai būtu laimīga un vesela par brīvu.
Jūs guļat laukā ar aitām?
- Man ir kempers, guļam tur. - Labi.
Tā ka būtībā mēs salā esam kā kempingā.
Izklausās, ka jums tas ir pasaulē labākais darbs, tā ir?
Es arī tā domāju.
- Skaisti dzīvnieki. Mīlīgi purniņi. - Tā ir.
Mēs drīz dosimies laukā un mēģināsim atrast labu barību.
- Labi. - Gribat pievienoties?
Ejam. Jā.
Un tur ir suņi, kas palīdzēs. Tas ir Vins, un tā ir Fanta.
- Fanta. Vin. - Viņi ir ļoti draudzīgi.
Mēs dosimies kopā piedzīvojumā.
Viņiem ir dažas vienkāršas komandas.
Nedaudz jādzied.
Fanta, in die vor.
In die vor.
Labi. Jā.
- Nāc atpakaļ ir kurš... kā? - Komm vor.
In die vor.
- Jā, ļoti labi. Jums sanāk. - Komm vor.
Komm vor.
Labi. Ak tu pasaulīt.
Man tā varētu būt profesija.
Profesionāls suņu dziedātājs.
Ejam paganīt aitas!
Par laimi, domāju, es zinu, ko daru.
Paņēmis rokā savu oficiālo gana zizli, esmu gatavs doties.
Pasauksiet aitas?
In die vor.
Jūdžīn, tā ir komanda suņiem.
Jums vajag komandu aitām.
- Nu, suņi ir te... - Jā.
...laikam nostrādāja.
Izrādās, aitām ir tikai viena komanda.
- Komman, Schopi. - Komman, Schopi. Komman.
- Ejam. - "Schopi" ir aitas.
- Komman, Schopi. - Fanta, komm vor.
Mums ganāmpulks jāpārved uz svaigu viršu lauku.
Tas nav tālu. Kāds puskilometrs.
Vienīgā problēma:
mēs iesim tieši garām dažām no Vācijas dārgākajām mājām.
Jūtu atbildības nastu.
Komman, Schopi.
Vajadzēja uzsvārčus kā Mozum.
Kad mēs pagriežamies ap stūri, ganāmpulka locekļi sāk noklīst.
Ļoti gribētos labāk prast aitu valodu.
Es zaudēju te kontroli.
- Aiz manis ir 600 aitu. - Nevajag...
- Vai. Nekas. - Atvainojiet.
Kad viņas tā man izdara, es apstājos.
Apstājāmies sliktā vietā.
- Apstājāmies sliktā vietā. - Komman.
Tiešām slikta vieta.
Uta?
Tā galīgi nav mana stihija. Galīgi.
Komman.
Nu zinu, ko nozīmē, kad saka: "Dabūjam ganāmpulku prom."
Vai ne?
O-ou. Labi.
Tiešām kā jūras pāršķelšana.
Sekojiet man.
Nu, es cenšos.
Tā...
- Mums sanāk. - Gandrīz esam klāt, draugi.
Komman, Schopi. Komman, Schopi.
Vai, jums tas ļoti padodas.
Jāsaglabā miers.
Pateicoties Utas iekšējam mieram, mēs beidzot sasniedzam apsolīto zemi.
Fanta, in die vor. In die vor.
Un brīnumainā kārtā es aizvien esmu vienā gabalā un uz abām kājām.
Tie ir ļoti maigi dzīvnieki.
Bet ak vai! Ja viņas grib iet, labāk netrāpies viņu ceļā.
- Tā ir. - Jā.
Fanta, komm vor.
Kā es iemācījos Zviedrijā,
dzīve ir daudz mierīgāka, ja ļaujas plūdumam.
Viss jāuzņem vēsā mierā...
Komman, Schopi.
...jo stress un trauksme jūs nogalinās,
ja dzīvē pārāk daudz par visu prātosiet.
Utai svaigs gaiss un izkustēšanās ir dzīvesveids.
Tā ir kā tāda saprātīga veselības uzlabošanas programma,
kurā es mierīgi varētu kļūt par audzēkni.
Savā pēdējā vakarā Ziltē
es dodos uz pludmali salas rietumu pusē.
Sveiki.
Mans krioterapijas biedrs Holgers pabeidz dienu īstā Ziltes garā.
Prieks te būt.
Viņš dosies peldēt Ziemeļjūrā, kura ir ļoti auksta.
Nāksiet? Piebiedrosieties?
Ja tad, kad iesiet iekšā, manis nebūs, negaidiet!
Beidzot mana gavēšana ir oficiāli beigusies.
Iedzersim par to!
- Labi. - Ejam peldēt.
Aiziet. Uz priekšu!
Man bija patiesi pārsteidzošas un jautras dažas dienas uz šīs salas.
Un tās mani dara ļoti pateicīgu par manu labo veselību
un gandrīz astoņām desmitgadēm uz šīs planētas.
Labākais tajā, ka man ir 76 gadi, ir tas,
ka man tiešām īsti nerūp, ko cilvēki domā.
Un sliktākais tajā, ka man ir 76 gadi, ir tas...
ka man nav 36.
Nejūtat kārdinājumu mesties iekšā?
Ne tuvu. Nē.
Vai es varētu darīt vairāk nekā daru?
Protams, varētu. Man vienkārši nepatīk to darīt.
Proti, vai man sākt skriet? Kāpēc? Es varu iet.
Bravo!
Laba pieredze. Prieks.
- Jā. - Jā.
Un tiešām, kas attiecas uz mani,
man nav jātērē daudz naudas, lai justos labi.
Es saprotu, ka dažiem cilvēkiem procedūras un terapijas dara brīnumus.
Bet manā priekšstatā viss ir atkarīgs no sava veselīgā līdzsvara atrašanas.
Skaisti, ne?
Vienkārši jāmēģina izbaudīt dzīvi
un jāgūst no tās tik daudz prieka, cik var, un tādā veidā, kas der.
Domāju, īsumā tas raksturo manu izjūtu.
Jāuzņem katra diena, kāda tā ir.
Ja pamosties no rīta
un, zini, aizvien elpo, tā ir laba diena.
- Nākamreiz... - Buongiorno.
Iztērēju visas savas itāļu valodas zināšanas. Aiziet!
Šis ir mans mīļākais ceļojumu galamērķis pasaulē.
Visslavenākais dibens Itālijā.
Tas tiešām ir kaut kas.
- Platu smaidu. - Jā.
- Ko tu gribi? - Ir vairāk nekā 250
- oficiālu itāļu roku žestu. - Ei.
Esmu vīnalauka vidū Toskānā.
Cik daudziem tūristiem ir iespēja to izdarīt?
Tulkojusi Laura Hansone