Pravijo, da živiš le, če potuješ.
Mogoče, če ti dan na letališču prej ne izpije vseh moči.
Še kje drugje od vas zahtevajo, da pridete dve uri prej le zato,
da se lahko zgodi, da boste dve uri zamujali?
Vendar vseeno mislim, da so mi lanska potovanja koristila.
Razširila so mi obzorja.
Do neke mere.
Zato se lotevam nečesa, kar mora menda storiti vsak popotnik, ki kaj da nase.
Prepotoval bom Evropo.
V redu. Kje smo pravzaprav?
Prepotoval bom vso celino.
Od skrajnega severa do skrajnega juga.
Zapustil bom uhojene poti, odkrival skrite bisere...
Snemate?
...in razvijal pustolovskega duha, ki se prebuja v meni.
Poglejte, brez rok.
Tukaj so. Kako se reče temu? Krma?
Izobraževal bom svoje brbončice...
U, je bilo dobro.
Grozdje čaka.
...in poskušal živeti kot domačin.
Dobrodošli v moji vasi.
To je noro.
Življenje sem ti rešil. Ne pozabi me.
Skrbi bom pospravil med prtljago...
Prihajajo.
Ne vemo, kako se bo telo odzvalo na grozo.
Tega nisem počel od otroštva.
In izrekel bom besede,
ki jih nisem še nikoli.
Pripravljen sem na vzlet.
EVROPA
O sodobni Nemčiji vem zelo malo.
Pivnice, velike klobase, fini avtomobili. To je pa tudi vse.
Ob odhodu iz Toronta
sem si obljubil, da bom poskusil nove stvari in ubral manj uhojene poti.
Zato sem se izognil velikim mestom in Oktoberfestu.
Izbral sem kraj, kjer menda dopustujejo pravi Nemci.
Ampak vsekakor nisem pričakoval... Tega.
NEMČIJA
Dobrodošli na otočku Sylt na severu Nemčije.
Peščeno obmorsko letovišče vsako leto privabi skoraj milijon obiskovalcev.
Vedel nisem niti tega, da Nemčija ima otoke in plaže.
Vendar očitno marsičesa ne vem.
Po preveč popitih kozarcih šampanjca
sem zapustil Francijo in odšel na ta ozki pas kopnega v Severnem morju.
Morda potrebujem prav to.
Sylt je magnet za premožne in z zdravjem obsedene ljudi.
V zdraviliškem turizmu je Nemčija prva v Evropi,
kajti na leto obrne več kot dvesto milijard dolarjev.
Morate zapravljati, da se počutite zdravega?
Preveril bom, zakaj Nemci tako prisegajo na toplice,
čeprav sem že vsem povedal, da se počutim povsem dobro.
Previdno s tem dragocenim tovorom!
84-milijonska Nemčija
je velika približno toliko kot Montana in največja gospodarska sila v Evropi.
Osupel sem. Česa takega nisem pričakoval.
Spominja me na vzhodno obalo ZDA.
Ampak Sylt slovi kot nemški Hamptons, sem izvedel.
Te s slamo krite hiše so med najdražjimi nepremičninami v državi.
Celo majhne hiše stanejo do pet milijonov dolarjev.
Po svoje je nezemeljsko.
Kot da bi potoval skozi pravljico.
Kot da tu domujeta brata Grimm.
Zaradi arhitekture, pokrajine
in vseh ljubiteljev zdravega življenja
se tu počutim kot riba na suhem.
Zdraviliški turizem je zame popolna neznanka.
Vedno sem mislil, da ljudje hodijo v toplice, ker menijo, da to potrebujejo.
Da si utrdijo zdravje in shujšajo.
Ja, nekoliko sem v dvomih.
Imam pa tudi 76 let.
Zavedam se, da ne postajam mlajši.
S 76 leti ni nič narobe, če si še vedno lahko dejaven.
Vse je odvisno od zdravja. O tem ni dvoma.
Je tisto Lanserhof? Tam na griču?
Videti je kot ena tistih s slamo kritih hiš,
le da je osemstokrat večji.
Lanserhof je mednarodno znano holistično zdravilišče.
Lahko rečem, da česa takega še nisem videl.
Program privablja milijardeje in zvezde, kot so Victoria Beckham,
Kate Moss, Cara Delevingne in zdaj jaz.
- Hvala, Lars. - Ja.
Hvala.
- Eugene. - Pozdravljeni.
Zelo smo vas veseli. Sem Dorit, direktorica Lanserhofa.
Pozdravljeni.
Dobrodošli v Lanserhofu. Pospremila vas bom v sobo.
Fino, hvala. Veselim se že.
To je idealen kraj za razstrupljanje in sproščanje.
Samo globoke žepe potrebujete.
Bivanje tukaj je povezano s strogimi dietami in poživitvenimi tretmaji.
Nežno zaobljena notranja oprema
naj bi pomirjala goste, ki jih tako kot mene muči tesnoba.
To stopnišče ni veličastno le zaradi videza.
Tudi izjemno akustično je. Pokazala vam bom.
Zvočnost je sijajna, kajne?
- Kaj? - Pojdiva.
- O bog. Ste operna pevka? - Ja, šolana pevka sem.
- Zakaj delate tukaj? - Vstopite.
- Hvala, Dorit. - Voilà.
Zelo lepo je.
Še en nivo je.
Zdravilišče ima 55 sob in apartmajev.
Vsi prostori so sodobni, vendar minimalistični.
Dobrodošlica tudi.
- Pripravili smo vam dobrodošlico. - V redu.
Šilce pesnega soka. Boste pokusili?
Zakaj?
V nekaterih hotelih ponudijo steklenico šampanjca.
To pa je bilo šilce pesnega soka.
- Nekaj posebnega je, ne? - Vsekakor je poseben.
Dr. Jan vas bo kmalu sprejel.
- Urnik je na mizi. - Hvala.
- Zveni srhljivo, ampak hvala. - Na svidenje.
Hvala, Dorit.
Zlovešče, ne? Po prijavi v hotel najprej obiščete zdravnika.
Z zdravnikom pa v hotelu res nočemo imeti opravka.
Verjetno bo vrtal vame.
Samo z vprašanji. Upam.
Pozdravljeni, Eugene.
- Dr. Jan. Pozdravljeni. - Pozdravljeni. Jan.
Tu bom skrbel za vaše zdravje.
- Upajva, da boste preživeli. - Upajva.
Jan vodi zdravstveni oddelek.
- Usedite se, Eugene. - Hvala.
Pogovori se z vsakim gostom.
Nismo ne klinika, ne toplice, ne hotel s petimi zvezdicami.
Vse skupaj smo.
Jedilnik in zdravljenje sta zasnovana za vsakogar posebej.
Zato moram o vašem zdravju izvedeti nekoliko več.
- Zveni zlovešče. - Ja, vsekakor.
Kako se počutite trenutno? V kolikšnem stresu ste?
Navadno nisem v hudem stresu.
Se redno ukvarjate s športom?
Enkrat ali dvakrat na teden igram golf. Telovadba je.
Ne hodim, vozim se. Ampak...
Hodim k žogici in potem nazaj k avtomobilčku.
Ste se že kdaj postili?
Kot otrok. Judovska vera veleva,
da se na praznik jom kipur postimo.
- Ja. - To sem sovražil.
Že dolgo se nisem postil.
- Morda bi morali poskusiti. - Saj bi, pa...
Dr. Jan bi me rad prepričal, da je post zelo koristen za zdravje.
Prav.
Verjame, da izboljša presnovo,
ublaži vnetja, znižuje krvni tlak in pomaga shujšati.
Prvi štirje dnevi so vedno grozni.
Vi pa res znate vzbuditi veselje v človeku.
Vaše telo neha porabljati sladkor.
Porabljati začne maščobo. Pri tem se sprosti veliko strupov.
Telo se začne razstrupljati.
- Občutno bolj napet postajam. - V redu.
A na srečo ne govoriva o popolnem postu.
Samo o majhnih obrokih.
In verjetno vas že zanima isto kot mene.
Kako majhnih?
Ponujamo vse od juhe do čaja.
- Izbiram lahko med juho... - Ne.
- Ne vi. Jaz. - Vi?
- Ja. Zato... - Jaz plačam, vi izbirate?
Pravi, da dan ali dva posta na teden
zelo koristita telesu.
Mislim, da moje telo čisto dobro deluje.
Dolžan sem vam povedati, da obiščite svojega zdravnika,
preden se odločite, da boste živeli le od juhe in čaja.
Zame je to nova izkušnja. Preveril bom, kaj počnejo.
Zelo dober pacient, zapornik ali hotelski gost bom.
Potrudil se bom.
Menda naj bi ves otok pomagal pri obnavljanju zdravja.
To trditev želim secirati. Samo figurativno, seveda.
- Zdravo, Dorit. - Eugene.
Zdaj vem, kaj je na jedilniku,
zato upam, da me bo Dorit peljala nekam, kjer ponujajo velike nemške preste.
Sedite.
No, pa pojdiva.
Ampak očitno ima drugačne načrte.
- Samo poganjam. - Vreme je krasno.
To slabih 100 km2 veliko letovišče je idealno za uživanje v naravi.
In Sylt ima več sončnih dni kot celinski del Nemčije.
Otok je zaradi svojih lepot priljubljena počitniška destinacija.
Samo poglejte! Mejduš.
Čaroben je.
Vliva občutek miru in svobode. In energije.
Pravi raj.
- Upočasnite, ker sva že skoraj na cilju. - Ja.
Tako se pelje.
Predstavila vas bom Janu.
- Drugemu Janu? - Ja.
Strokovnjak za naravo Sylta je. In za njegove blatne ravnice.
Na tem otoku so blatne ravnice zelo pomembne.
Na vzhodni obali jih je za več kot 18 km2.
Vatsko morje je narodni park, uvrščen med Unescovo svetovno dediščino.
- Jan! - Pozdravljeni.
Eugene Levy.
- Me veseli, da ste tu. - Pozdravljeni, Jan.
Verjetno ste veliko tu.
Ja. To so največje bibavične ravnice na svetu.
Tu vidite veliko ptic in drugih živali. Kraj je zelo naraven.
Brez primere na svetu.
Jan ob oseki vodi ljudi čmokati po blatu.
Čevlje boste morali pustiti tu.
- Najino presenečenje. - Ja.
- Po blatu bomo hodili.
- Pa dajmo. - Prav.
- Dajmo. - Sezujmo se.
Videti ste kot poklicni vodnik po Vatskem morju. Zelo dobro.
- Kako mi gre? - Odlično.
- Zakoračimo v blato. - Ja. Pripravljeni?
Ja.
- Vau. - In...
- Krasen občutek. - Super je.
Poglejte, kako črno je.
Črno in gosto. To ni navadno blato.
Mnogi hodijo sem le zato, da se prekrijejo z blatom.
V blatno kopel?
Ja. Uležejo se v blato, nato vstanejo in počakajo, da se posuši.
- Nahrani kožo. - Ja.
Vendar tu za mladostna videz in počutje ne skrbi le zdravilno blato.
Poglejte te alge.
Na koncu jih odprem in ven primezi nekaj takega kot aloe vera.
Jan pravi, da hranljivi gel iz alg tako kot aloe vera
pomlajuje kožo in preprečuje gube. Takoj sem za.
Kako se počutite?
Živ.
- Ne potrebujem več očal. - Fino!
- Vidite? Bolj se ugreza. - Pa dajmo.
Ojej. O! Ja.
Ja.
- O bog, prav ima. - Veseli smo, da ste tu.
- Prima. - O bog, to je noro.
- Saj bo šlo. - V to smer me povlecite.
Ja, bravo. No, vidite.
- Zabavno je. Kot da imam škornje. - Ja.
To bi morali vsi poskusiti.
Na otoku so naravne toplice.
Gotovo je koristno, da se namažete s to zadevo.
Blagodejno za kožo.
Bi?
- Dobro je, ne? - Ne. Ampak hvala.
Na stopalih je vsekakor prijetno.
Poglejte moje noge!
Zdaj pa res lahko rečem, da sem izvlekel iz blata.
Brodenje po blatu me je zlakotilo,
vendar se začenja moj post.
Občutek imam, da ne smem pričakovati veliko.
Ne vem, kaj je na jedilniku. Skoraj me je strah vprašati.
Upam, da je ta zdrava hrana tudi okusna.
Izvolite.
- Vaša večerja. - Videti je kot kruh in voda.
Juha in kruh sta.
Kruh ste dobili, da vadite žvečenje.
Da vadim žvečenje? Prav.
Goste prosimo, da vsak grižljaj 30-krat prežvečijo, preden ga pogoltnejo.
Tako ves prebavni trakt ve, da bo dobil hrano.
Razumem. Moj oče nam je govoril, da hrano prežveči 32-krat.
- Res? - Mislili smo, da je nor.
- Vendar nikoli ni imel težav s prebavo. - Zdaj morda poznate razlog.
Ja.
Morda lahko potem začnete žvečiti tudi juho.
Juho? Pravite, naj žvečim juho?
- Tako je. - Ja.
Ja, lahko... Lahko žvečim juho.
Zanimiv poskus bo.
- Ja. - Laboratorijski.
- Tako je. - Ja.
Poskusil bom in bomo videli, kaj bo.
Kot kos zelo starega kruha je.
Juha ima okus, ki ga ne znam točno opisati.
Skoraj zdravilen je.
Nisem mislil, da si bom kdaj zaželel veliko pečenico.
Ampak zdaj bi zanjo ubijal.
- Kako, da ste vi dobili solato? - Ni solata.
Korenje na različne načine je.
Posušeno, kuhano, z malo riža.
- Posušeno kuhano korenje? - Ja.
- Vau. - Uživajte v svojem kruhu.
- Ja. Hvala. Slasten je. - Ni za kaj.
Ne maram iti spat lačen.
Ampak pojedel bom vse, kar so mi dali,
pa bom vseeno šel spat lačen.
Na Syltu je novo jutro. Zgodaj sem vstal,
da se pripravim na še en dan posta
in kdo ve kakšne posebne tretmaje.
Vendar bom sodeloval.
Opraviti poskušam ves zdraviliški program.
Doživljam nekaj,
česar nisem še nikoli.
Je to zelo preprosto? Zame ne.
Vse bi dal za malo hrane.
Moj zajtrk sestavlja... Šilce sočenih pšeničnih bilk.
Z veseljem bi vsega popil,
vendar me je dr. Jan poklical v krioterapevtsko sobo.
Vsi napisi so v nemščini, zato ne vem, katera vrata...
"Korperterapija." Wasser und Licht? Wassa? Kruhki?
Na koncu hodnika sem.
Hitri tečaj iz krioterapije
bo vodil veteran Lanserhofa. Tale junak, Holger.
- Zdravo. - Zdravo.
- Želite tudi krioterapijo? - Če bo ven prišel živ,
bom mogoče poskusil.
Za porabljanje kalorij gostje vstopijo v zamrzovalnik.
Izpostavijo se hudemu mrazu.
- Zakaj sem na trnih? - Z mrazom mu bomo spodbudili presnovo.
Tako bo pokuril več maščobe
in zmanjšal vnetje v telesu.
Artritis. Potem bo veliko blažji.
- Imate artritis? - Še ne.
V komori je 110 stopinj pod ničlo,
manj kot kjerkoli na svetu.
- Srečno. - Hvala.
Štirikrat hladneje je kot pozimi na severnem tečaju.
Holger naj bi v komori ostal kar tri minute.
- Ste v redu? - Zebe me.
Zelo mrzlo je.
Ne morem verjeti, da to počnem, a Jan pravi, da koristi.
Holger uteleša razmišljanje ljudi, ki prihajajo sem.
Skuril bo šeststo kalorij.
In še kaj drugega.
Pripravljeni so na izziv. Zdi se jim vznemirljiv.
Oditi hočejo z boljšim počutjem, kot so ga imeli ob prihodu.
Vidim slano. Na njegovem...
- O bog. - V redu, Holger. Lahko pridete ven.
Dobro. Hvala.
Vau. Izjemno.
Kot kocka ledu.
Eugene, bi poskusili? Lahko greva skupaj.
Ja, seveda. Lahko greva noter za štiri sekunde. Ali pet.
Dobro. Poskusiva.
Ampak oblačila bom obdržal na sebi.
- Pripravljen sem. - Verjamem. Pa dajva.
- Dobro. Mrzlo je. Ja. - Res je.
Zelo mrzlo je.
- Dobrodošli nazaj. - Ja. Noro mrzlo je notri.
- Tri minute so norost. - Odštevate, verjemite.
Pogumnejši ste od mene.
Zelo dobro se počutim. To je najpomembnejše.
Ampak na koncu je pomemben izid.
To so nekakšne počitnice za telo in dušo.
Ja.
Temu ne bi rekel počitnice.
Ampak krioterapija je pri tretmajih samo vrh ledene gore.
Tu je vse posvečeno čiščenju telesa in duha. Zato sem...
Pripravljen na seneno kopel.
Rekli so mi, da senena kopel iz telesa učinkovito izloči tiste nadležne strupe.
- Videti je kot ogromna čajna vreča. - Ja.
Kje je seno? V čajni vreči?
- Ja. Potipajte ga. - Aha.
Visoka temperatura in visoka vlaga
bosta razširili vaše žile ter vse dele kože,
eterična olja pa vas bodo razstrupljala.
- Vdihovali jih boste. Dajva. - Prav.
- Dobro, Eugene. Vam je udobno? - Zelo, Jan. Hvala.
Prvič sem na vodni postelji.
- Res? - Kot da nisem bil v sedemdesetih, ne?
- Gumb, če bi vas zgrabila panika. - Bi me lahko?
- Če vam ne bo prijetno, mi povejte. - Koliko ljudi ga je uporabilo?
- Skoraj nihče. - Lepo.
- Uživajte. - Hvala.
Počutim se kot sardina.
Ležim na čajni vreči, polni sena.
Povedali so mi, da je seno iz Alp.
Pokošeno prav zanje. Dodanih je nekaj zdravilnih zeli.
Zelo mogoče je, da je malo prvin sena našlo pot vame.
In da bo to nekoč vplivalo name.
Morda bom postal kmetovalec.
Vem, da me ne bo nikamor odneslo, zato se lahko sprostim.
Ni bilo tako slabo.
In to verjetno res blagodejno vpliva na ljudi.
Vedel sem, da bo post naporen. Ampak je težji, kot sem mislil.
Poleg prave hrane hrepenim po kavi.
Sklenil sem si privoščiti kratek kofeinski pobeg,
čeprav na šibko voljo nisem ponosen.
Na kavo grem.
Dorit pravi, da je ta kava najboljša na otoku.
Kave še nikoli nisem bolj pogrešal. Zelo se veselim.
Kupferkanne v nemščini pomeni bakren kavnik.
Ta kavarna je na Syltu legendarna.
- Eugene. - Leif.
- Ja. Vas peljem k prijetni mizi?
- Ja, dajte, Leif. - Prav.
Kaj bi popili?
Kava bi bila krasna.
Kot da vstopam v fatamorgano.
Zavedam se, da bom goljufal pri dieti...
In malo me je res sram.
Ampak kapučino! Veliko boljši od pesnega soka, ni res?
Vaš kapučino.
To je pravo življenje.
- Vau. Super je. - Hvala.
- Leif, krasno je tukaj. - Hvala.
Bakreni kavnik je tu od leta 1950,
toda sama zgradba je nekoliko starejša.
S konca 2. svetovne vojne je.
Kavarna je iz 2. svetovne vojne?
Ja. To je bil bunker. Zunaj so tudi protiletalski topovi.
Ko sem slišal, da je to protiletalski bunker iz 2. svetovne vojne,
mi je začelo razbijati srce.
Zdaj tega ne vidite, ker je vse tako prijetno,
toda kratko obdobje tu ni bilo lepo.
Med bivanjem tu še nisem pomislil na zgodovino.
Vendar je po svoje vedno prisotna.
Moja generacija se mora zavedati zla v naši zgodovini.
Moramo govoriti o tem in tega ne ponoviti.
- To je pomembno. - Leif je iz generacije Nemcev,
ki hočejo svetu sporočiti: "Vemo, kaj se je zgodilo. Ne bo se ponovilo.
Vse dajemo od sebe, da bi svetu pokazali, da je to nova Nemčija."
Po obisku kraja na otoku, ki ima tudi mračno zgodovino,
in na katerem sem se pregrešil, sem spet v hotelu z juho.
Dorit v preddverju razveseljuje goste z nastopom.
Razumem, zakaj ljudje hodijo sem. Marsikaj je popolnoma smiselno.
Dobijo to, kar potrebujejo, in počutijo se imenitno.
In večina se jih sem vrne večkrat.
Toda jaz sem ugotovil,
da bo moje uživanje v jeseni življenja manj odvisno od zdravljenj in tretmajev
ter več od dobrih odločitev.
Stres in tesnoba po mojem življenje skrajšujeta bolj
kot občasna prehranska pregreha.
Vedno sem menil, da zmernost pri vsem na dolgi rok koristi.
Še vedno tako menim. Zmernost pri vsem.
To je moj zadnji dan na Syltu. Bolj ga bom raziskal.
Nedaleč stran je premožni kraj Kampen,
eno najekskluzivnejših naselij v državi.
Rekli so mi, naj grem sem in poiščem Uto.
- Uta! - Pozdravljeni.
Menda ima samosvoj pogled na doseganje dobrega počutja.
To je torej druga stran Sylta.
Lepo vas je spoznati. In vašo družino.
To so otroci. Pridite.
Šeststo sledilcev.
Prava čreda.
Šeststo ovac...
- Ojej. - Boste vstopili?
Pasejo se sredi mesta.
Živjo, ljubice. Ojej.
- Pastirica ste? - Ja, nomadska.
Prvič govorim z nomadsko pastirico.
Ste mislili, da bom drugačna?
Uta živi na celini,
vendar čredo vsako leto pripelje na Sylt mulit resave.
Otok, poln ljudi, ki so za dobro počutje pripravljeni veliko plačati,
Uti zastonj ponuja vse, kar potrebuje za srečo in zdravje.
Spite na prostem z ovcami?
- Avtodom imam. - Dobro.
V bistvu taborim na otoku.
- Zveni kot popoln poklic. - Ja.
- Čudovite živali. Prijazne. - Res je.
Kmalu bomo šli iskat dobro pašo.
- Lepo. - Se nam pridružite?
Pa pojdimo.
Pri tem nama bosta pomagala psa. To je Vin, to pa Fanta.
- Fanta. Vin. - Zelo prijazna sta.
Skupaj gremo na pustolovščino.
Poznata osnovne ukaze. Pojoče jih morate izreči.
- Fanta, in die vor. - In die vor.
Dobro. Ja.
- Pridi nazaj pa je? - Komm vor.
In die vor.
- Zelo dobro. Obvladate. - Komm vor.
Komm vor.
Znam. Mejduš.
- To bi lahko počel poklicno. - Poklicni pevec za pse.
Pojdimo vodit ovce.
Na srečo mislim, da vem, kaj počnem.
Z uradno pastirsko palico v roki sem pripravljen na odhod.
- Boste poklicali ovce? - In die vor.
In die vor.
Eugene, to je ukaz za pse. Potrebujete ukaze za ovce.
- No, psa sta tukaj. - Drži.
Očitno je delovalo.
Toda ovce razumejo samo en ukaz.
- Komman, Schopi. - Komman, Schopi. Komman.
- Pojdimo. - "Schopi" je ovca.
- Komman, Schopi. - Fanta, komm vor.
Čredo moramo preseliti na svežo resavo.
Ni daleč. Dobrega pol kilometra.
Edina težava je...
Hodili bomo mimo nekaterih najdražjih domovanj v Nemčiji.
Odgovornost težko pritiska name.
Komman, Schopi.
Moral bi imeti haljo kot Mojzes.
Ko smo zavili, je del črede začel zaostajati.
Ojej.
Ko bi vsaj bolje govoril ovčji jezik!
Izgubljam nadzor.
- Za mano je šeststo ovac. - Ne...
- Oprostite. - Nič hudega.
- Ko to naredijo meni, se ustavim. - Ne ustavljajmo se tukaj.
- To ni dober kraj. - Komman.
Ne, ni dober kraj za postanek.
Uta?
Tole res ni zame. Res ne.
Komman.
Zdaj vem, kaj pomeni čredni nagon.
Ja?
- Dobro. Hej! - Komm her.
- Kot bi razdelil vode. - Sledite mi.
Trudim se.
Torej...
- Samo še malo. - Samo še malo, družba.
Komman, Schopi. Komman, Schopi.
Fant, ste dobri.
Samo mirni ostanite.
Utin notranji mir nam je pomagal v obljubljeno deželo.
Fanta, in die vor. In die vor.
In po nekem čudežu sem še vedno v enem kosu in na obeh nogah.
Zelo nežne živali so. Toda ko hočejo naprej, jih raje ne ovirajte.
- Drži. - Ja.
Fanta, komm vor.
Kot sem ugotovil na Švedskem,
je življenje veliko manj stresno, če se prepustiš toku.
Vse moraš vzeti v zakup.
Komman, Schopi.
Stres in tesnoba te še pokopljeta.
Če preveč razmišljaš.
Za Uto sta svež zrak in razgibavanje način življenja.
To je zdravorazumski program za dobro počutje,
ki bi ga zlahka sprejel.
Zadnji večer na Syltu
bom preživel na obali na zahodni strani otoka.
Zdravo.
Holger, prijatelj s krioterapije, končuje dan v svojem slogu.
Lepo je biti tu.
Šel bo plavat v zelo mrzlo Severno morje.
- Se mi boste pridružili? - Ne čakajte me.
Mojega posta je končno konec.
Na zdravje.
- Dobro. - Gremo plavat.
Pojdimo.
Teh nekaj dni na otoku je bilo resnično osupljivih in zabavnih.
Občutil sem veliko hvaležnost za trdno zdravje
in skoraj osem desetletij na tem planetu.
Trenutno mi je pri 76 letih najbolj všeč,
da se ne zmenim preveč za to, kaj si mislijo drugi.
Najslabše pri 76 letih pa je...
Da jih nimam 36.
Vas ne mika iti v morje?
Niti približno. Ne.
Bi se lahko pri čem bolj potrudil?
Zagotovo. Ampak mi ni do tega.
Naj začnem teči? Zakaj le? Saj lahko hodim.
Bravo!
- Dobra izkušnja. Vesel sem za vas. - Ja.
Ni mi treba zapraviti veliko denarja, da bi se dobro počutil.
Razumem, da nekaterim tretmaji in terapije zelo koristijo.
Ampak po mojem je najpomembnejše najti svoje zdravo ravnovesje.
Lepo je, ne?
Poskusite uživati v življenju,
iz njega potegnite čim več lepega. Tako kot ustreza vam.
To zame na kratko povzame vse.
Vsak dan je nov dan. Če se zjutraj zbudite
in še vedno dihate, je to dober dan.
- Prihodnjič... - Buongiorno.
Več italijansko ne znam. Pa dajmo.
To je moja najljubša država na svetu.
Najslavnejša rit v Italiji. Tole pa res ni od muh.
- Nasmehnite se. - Ja.
- Kaj bi radi? - Obstaja več kot 250
uradnih italijanskih gest z roko.
Sem sredi toskanskega vinograda.
Koliko turistov se lahko pohvali s to izkušnjo?
Prevedla Polona Mertelj