At rejse siges at være at leve.
Måske, hvis ikke en dag i lufthavnen allerede tog livet af en.
Hvor får man ellers besked på at stille to timer før tid...
...og alligevel være ved at komme to timer for sent?
Men mine rejser sidste år gjorde mig nu godt.
De udvidede min horisont.
I hvert fald lidt.
Så nu takler jeg noget obligatorisk for enhver respektabel rejsende.
Jeg rejser til Europa.
Hvor er vi egentlig henne?
Jeg skal se Europa...
...fra ende til anden.
Jeg færdes langt fra alfarvej for at se nogle fantastiske steder...
Se engang!
...og favne min spirende eventyrlyst.
Se lige. Uden hænder!
De er lige her. Forstavnen, ikke?
Jeg tester mine smagsløg...
Wow, det smagte godt.
Druerne er klar.
...og prøver at leve som de lokale.
Velkommen til min landsby.
Helt utroligt.
Jeg har lige reddet dit liv, så husk mig.
Jeg lægger bekymringerne i kufferten...
Nu kommer de.
Man ved aldrig, hvordan kroppen reagerer på frygt.
Sådan noget har jeg ikke prøvet, siden jeg var barn.
...og nu siger jeg snart tre ord, jeg aldrig har sagt før.
Klar til afgang.
EUROPA
Okay, lad os være ærlige.
I ville aldrig bede mig om rejseråd, og det kan jeg godt forstå.
Men hvis I gjorde, ville jeg sige,
at det her uden sidestykke er mit yndlingsland.
Min kærlighed til Italien startede med ture til Rom og Venedig.
Nu er jeg her igen for at se, hvordan det kan være,
at jeg altid vil tilbage hertil.
Italienerne taler om la dolce vita, altså det søde liv.
Mit liv har indtil videre været fint,
men hvem siger nej til lidt ekstra sukker nu og da?
Hvordan opnår de det søde liv? Hvad er hemmeligheden?
Jeg håber, at Firenze og resten af Toscana har svaret.
- Jeg hedder Sauro. - Eugene.
Rart at møde dig. Værsgo.
Grazie mille.
Mere italiensk kan jeg ikke.
I Tyskland drak jeg hvedegræs og tyggede min bouillon.
Nu er jeg klar til forkælelse.
Derfor er det smukke Toscana helt perfekt.
Jeg starter i Firenze, der er regionens hovedstad.
Renæssancens arnested.
- Udsigten her er fantastisk, Sauro. - Ja, den er perfekt.
En by fuld af kunst, kultur og...
Åh, skrald.
- Ja, det tror jeg. - Det er mindre ideelt.
Skraldevogne kan jeg se derhjemme.
Der er god grund til alle de mange skraldevogne...
Hold da op.
For her er mange turister.
Hvert år besøger 16 mio. turister Firenze.
Mange mennesker vil se Firenze.
Aha.
Jeg er ikke stolt af det.
Nok er jeg en skidt rejsende, men jeg er hæslig som turist.
Her er alt for mange.
Men vil jeg se Firenze på behørig vis...
Wow.
...må jeg lære noget vigtigt: selveste sightseeing-kunsten.
Hej og velkommen til Italien. Det er rart at møde dig.
- Buongiorno. - Buongiorno.
- Godt at se dig. - Velkommen til Italien og Firenze.
Lad os se os omkring. Jeg viser dig rundt.
Ja, fint.
Emiliano er guide og går højt op i italiensk historie,
kultur og Firenze som by.
Alle italienere er knyttet til Firenze.
Selve sproget stammer fra Firenze.
Byen er bare en del af os. Det er svært at sætte ord på.
- Jeg kan se, du er italiener. - Ja, ikke? Vi...
Du kan ikke lade være. Kan du tale med hænderne i lommen?
Det tror jeg ikke. Så ville jeg være stum.
Fagter er en del af kulturen.
Der er mere end 250 officielle, italienske fagter.
Lad mig lære dig en af de basale.
Forestil dig, der kommer en, du ikke kender.
- Du vil ikke forstyrres. - Ja.
Du kan sige: "Hvad vil du?"
"Hvad vil du?"
- Ja, ja. - Hvad vil du?
Ja, hvad vil du?
- Hvad... Du kan... - Ja, hvad vil du?
Det er attituden, ikke?
Hey, hvad... Hvad?
Kender du ikke modtageren, er det lidt aggressivt.
- Kun det til dem, jeg kender, men... - Nej.
- Man ved aldrig. - Man ved aldrig.
Jeg er pludselig meget bevidst om, hvad jeg gør med hænderne,
men jeg er klar til rundturen.
Du står foran en af de smukkeste katedraler
i Italien. Santa Maria del Fiore.
Jeg så ned på den, da vi startede turen.
Men man indser ikke, hvor enorm den faktisk er.
Tænk over det. Den kan rumme over 30.000 mennesker.
Byggeriet startede i 1296, og katedralen blev bygget på 140 år...
- Det er helt eventyrligt. - Ja. Det er vildt.
...og øverst oppe finder vi et af renæssancens vidundere.
Det var en stor udfordring at bygge duomoen.
Det var utroligt.
Det tog 16 år at bygge kuplen alene.
Wow.
Den tæller fire millioner mursten og er stadig verdens største.
Jeg kan kun forestille mig, hvordan der er indenfor.
Vil du stå i kø til katedralen?
Nej. Jeg er ikke sådan til køer.
Jeg kan bare ikke. Jeg orker ikke store grupper.
Ikke alt det der...
Men bare at kunne stå her og se på den.
Her er jeg, og der er duomoen.
Så har jeg set den.
Heldigvis har jeg en guide, der uden ståhej
kan vise mig alt det, man bare skal se...
- Der er den. - Ja. Utroligt.
Den er utrolig.
...såsom Michelangelos David.
Den er bare så smuk.
- Er det den originale... - En kopi.
En perfekt kopi af David.
- Det er en kopi. - Ja.
Jeg kan forestille mig køen på museet
- for at se den ægte. - Ja.
Ja. Man skal stå i billetkø
- og i kø for, ja... - Ja, kø med kø på.
Men man kan se... Her er der ingen kø.
Okay, nok er det en kopi, men jeg sparede jo tid.
Og jeg så jo en kopi af noget verdenskendt.
Takket være bibelhistorien er David i den grad et jødisk ikon.
Eller måske ikke helt.
Jeg bed mærke i kønsdelene.
Det kunne godt ligne en ikke-omskåret penis.
Men David var jo jøde.
Man kan sige, at Michelangelo aldrig skar genvej.
Hold da op, jeg er allerede kunstkritiker, og jeg har kun været her en time.
Men for at få hele oplevelsen
insisterer Emiliano på, at jeg får mit eget renæssancekunstværk.
Kunstnere som Michelangelo og da Vinci er herfra,
så du skal have en smagsprøve.
- Karikaturer, ikke? - Karikatur.
Ja.
Det hører med til et besøg i byen.
Tag plads.
Det her kan ende ret uhyggeligt.
Stort... Giv mig et stort smil.
Se den vej.
Det er så mit store smil...
Nu ikke for hurtigt.
Emiliano fortæller, at karikaturer har en fornem fortid.
Selv Leonardo da Vinci tegnede karikaturer.
- Gjorde da Vinci? - Ja, for sjov.
Altså jeg... Hvor er han nu?
Jeg har aldrig følt mig mindre Mona Lisa-agtig.
- Okay. - Ja.
- En, to... - Åh gud.
Ja, kom så.
Vis...
Glad.
- Nu må jeg smile mere. - Ja, ikke?
Jeg føler mig billedskøn, da jeg går videre.
Emiliano vil vise mig en ting til.
Velkommen til Ponte Vecchio, den berømteste bro i verden.
Ponte Vecchio er den ældste og kendteste bro i Firenze.
Hold da helt op.
Den er virkelig enestående.
- Hvor er det smukt. - Ja.
Trist, der ingen mennesker er.
Forstå mig ret.
Det er er en smuk by fuld af kunst og historie,
men gid jeg kunne se den i et mere adstadigt tempo.
Jeg tror, et dejligt glas vin ville være helt perfekt.
- Herligt. - Ja.
Det kan vi lide.
- Hold op, hvor er her smukt. - Ja.
Så smukt.
- Tak. Grazie. - Værsgo.
Salu... Forresten, når man skåler i Italien...
- Ja. - ...skal man se den anden...
...den anden i øjnene.
Nej, ikke glasset.
Se mig i øjnene.
Nej.
Jo.
- Godt. - Ja, sådan.
- Wow. - Den er god.
Du er rigtig heldig...
Det er den bedste tid i Italien lige nu, for det er vinsæson.
Har du lyst til at opleve en rigtig vinhøst her i Toscana?
- Høste druer. - Ja.
Skal vi det, når vi er der?
Ja, lad os gøre det.
- Ja tak. - Ja.
Det er helt anderledes uden for byen. Der er meget fredeligt.
Der kan vi opleve en mere sindig livsstil.
Jeg er med på alt, der er sindigt.
- Skål for Toscana. - Ja, skål.
Jeg har det ganske fortrinligt.
Det bliver godt at tage til... Toscana og sætte farten ned.
Og at komme væk fra det turistede ved at være i Italien
og nærmest føle sig som... italiener.
Det er godt.
Det er... Nej.
Den her er jo, "hvad vil du?"
- Hvad vil du? - Ja. Nemlig.
- Hvad vil du? - Ja.
Der er Sauro.
Vi ses om et par dage.
- I Toscana? - På vingården.
- Grazie. - Ja, ciao.
Lad os tage til hotellet.
Jeg siger ciao til Firenze.
Min rundtur med Emiliano viste mig, hvor stolte italienerne er
af deres historie og kultur. Det er som sagt en del af deres identitet.
Men nu drager jeg mod syd til Val d'Orcia med de smukke landskaber,
middelalderfæstninger, gamle landsbyer og fred og ro.
Intet kan måle sig med italiensk landidyl.
Jeg oplever allerede det sindige tempo, Emiliano lovede mig.
Vi skal op ad bakken.
Hvem er bag os? Vil nogen forbi?
Han er heldig, hvad?
Mit hotel ligger tilsyneladende helt oppe på bakken.
Jeg skal bare finde det.
- Vi er fremme. - Wow.
- Grazie. Prego. - Grazie mille.
Jeg tænker og gætter på, at hotellet er et sted i landsbyen.
Ciao, Eugene.
Buongiorno.
- Velkommen. Jeg hedder Giancarla. Goddag. - Mange tak.
- Du nåede frem. - Ja.
Det tog tre og en halv uge at nå frem.
Giancarla har arbejdet her i 12 år.
- Hvad har vi så her? Er det hotellet? - Det er en del af hotellet.
Det er en landsby fra det 12. århundrede, som er vækket til live.
Det er en levende landsby, og vi har stadig 11 indbyggere.
- Bor her stadig mennesker? - Ja.
Jeg kunne ikke finde hotellet, fordi landsbyen er hotellet.
Engang boede her landmænd, der arbejdede neden for bakken.
Men i dag er hotellet bygget om,
så det passer perfekt til de oprindelige bygninger.
Du skal med herover, så du kan se udsigten over Val d'Orcia.
Her har arkitektur og landskab i århundreder levet i samspil og harmoni.
Har I set det?
Sikke en udsigt!
Velkommen til din suite.
Den går an.
Dette er Monte Cetona-suiten.
- Det er en af vores største. - Den er fin.
Her er virkelig pænt.
Jeg kan lide det enkle og historiens vingesus.
Jeg er vild med tømmerbjælkerne. Jeg elsker, at det er så rustikt.
Jeg har udsigt.
Et boutique-hotel i middelalderlandsbyen på bakken.
Jeg har aldrig set mage.
Det er et sted, hvor denne rejsende er mindre modvillig.
Jeg er så glad for at være her. Jeg elsker freden og roen.
Det her er noget helt andet, ikke?
Det får alle sanserne til at slappe af.
Man har bare lyst til at puste ud.
Jeg er på vej til morgenmaden på torvet foran den gamle landsbykirke.
Jeg sov virkelig godt i nat. Jeg hørte ikke en lyd.
For åbne vinduer med en blid brise. Jeg sov så sødt.
Vi har røræg.
Med ekstra sommertrøffel.
Jeg brokker mig ikke, hvis de kommer trøfler på mine æg.
- Velbekomme. - Tak.
Det her er et skridt mod la dolce vita.
Hvor er det godt.
Jeg har hørt, at de høster druer på vinmarkerne her i Toscana.
Jeg har sagt, jeg står til rådighed, hvis de mangler en hånd.
Mens jeg venter på, at Emiliano siger, at nu er druerne klar,
har jeg lidt fritid.
Selvom jeg gerne blev her på hotellet, hvilket jeg meget nemt kunne,
tiltrækker de fantastiske landskaber mig.
Jeg vil gerne udforske lidt.
I har nok luret, at jeg elsker italiensk mad,
så hotellet satte mig i kontakt med en lokal landmand,
der står for det bedste ved min morgenmad.
Jeg har aldrig været på trøffeljagt og ved ikke, hvordan man gør.
Jeg har været på jagt efter flotte briller,
men nogen jæger er jeg nu ikke. Jeg duer heller ikke til at være samler.
Buongiorno.
- Goddag. - Buongiorno.
Federico.
- Federico. - Indehaveren.
- Jeg hedder Tania. Goddag. - Tania. Skønt at møde dig.
Og hvem har vi her?
- Vores trøffeljæger. - Du milde.
Zara.
- Zara, skal vi finde trøfler? - Okay.
- Kom. - Ja?
Afsted.
Tania arbejder for Federico på hans oliven- og vingård,
som ligger det perfekte sted.
Vi er i en vigtig del af Toscana, for inde i den skov
findes både de rette klima- og jordbundsforhold til trøfler.
Og jeg må beholde dem, jeg finder?
- Måske. - Ja? Det kan vi tale om.
Lad os gå i krig.
Det ligner det perfekte trøffelsted.
Jeg aner faktisk ikke, hvordan sådan et ser ud.
Men det gør Zara heldigvis.
Det viser sig, at de gror her blandt rødderne.
Slipper vi trøffelhelten løs?
Sådan.
Godt, Zara. Kom så, Zara.
Trøfler.
Zara. Kom, trunte. Du er på arbejde.
Zara har 50 gange bedre lugtesans end et menneske.
Derfor kan hun vejre den unikke lugt selv under jorden.
Hvordan ved vi, når hun vejrer noget?
Vent og se... Når hun finder trøfler,
begynder hun at grave ivrigt i jorden.
Zara.
Har hun fundet noget?
Zara!
- Tak. - Godt.
Hun fandt en trøffel!
Nej.
- Grav. Hvad fandt du? - Hvor er trøflen?
- Wow! - Ja? Hold da op!
Dygtig hund!
Lugt til trøflen. Man kan lugte jorden.
- Ja, jeg... Ja da. - Ja.
Hvad får du for en trøffel?
- Det er det rene guld. - Prisen er cirka 60 euro. Mindst.
Det er ret godt tjent på 20 minutters tur i skoven.
Det var godt. Vi fandt en trøffel. Slut og færdig. Vi fandt en trøffel.
Ikke et ord til Tania, men jeg bruger måske lidt på min rigatoni.
Men lige nu må maden vente...
...for jeg har mere tid til at udforske.
Jeg skal til Sarteano,
en 700 år gammel by neden for bakken og hotellet.
Jeg hører, at det søde liv her handler om at finde fællesskabet.
Det er altid et eventyr at drage ind i landet,
så jeg håber, min lille afstikker bliver spændende.
De lokale øver sig til en vigtig årlig begivenhed,
saracenerturneringen.
Giancarla har skaffet mig adgang til det hele.
Godt! Wow.
- Hold da op! - Det er Stefania.
- I skal mødes. - Stefania.
- Hej. Godt at møde dig. - I lige måde.
Vi er ved at øve os i saracenerturneringen.
Trommer og faner er optakten til hovedbegivenheden,
som er en ridderturnering mellem Sarteanos fem traditionelle distrikter,
de såkaldte contrade.
Har hver contrada sin egen fane?
Ja. Hver contrada har to trommeslagere og to fanebærere.
Hvor mange gange øver I?
- Mange gange om året. Ja. - Ja?
Hele året rundt.
- Okay. Godt. - Ja.
De kan vise dig, hvordan man kaster fanen.
Ja, hvem drømmer ikke om fanekastning?
Okay.
- Godt, så... - Ja.
Du skal gøre som mig.
Jeg gør sådan.
Ja...
Og...
Det kan blive min sidste fanekastning.
Det er ikke noget godt eftermæle.
Han fik en fane lige i skallen.
- Det og... - Nu.
Utroligt nok stammer det her fra middelalderen,
hvor det indgik i militærparaderne.
En gang til.
Og nu lærer jeg det.
- Sådan? - Ja.
Eller jeg prøver i hvert fald.
Tre og...
Ja!
Sid bare ned.
Men til næste del af øvelserne...
...ser jeg på på sikker afstand.
En ridderturnering.
Turneringerne stammer fra omkring det 14. århundrede.
- Det 14.? - Ja.
Okay.
Nu starter åbningsparaden med trommeslagere og fanekastere.
Turneringen vidner om en tid med riddere til hest i blodig kamp.
Men i dag er modstanderen erstattet med en ring som mål.
Ringen er meget lille.
Den er meget lille, og lansen er 2,80 meter.
Lang lanse og lille ring.
Det virker umuligt, indtil...
- Hvor er han god. - Ja.
Bravo.
Havde jeg holdt mig til mine gamle rejsevaner,
havde jeg ikke oplevet helt det samme Toscana.
Det er i sidste ende godt, at jeg prøvede og oplevede noget nyt.
Det er faktisk ret rart.
Og ligesom med maden har jeg opdaget, at jeg elsker fællesskabsånden.
Begge er lige så vigtige for mig, som de er for italienerne.
Det er en vis varme over det.
Der hersker en rar, familiær fællesskabsfølelse.
Jeg følte mig ikke helt som turist i dag.
Jeg følte mig som borger i Toscana.
Det var rart at føle, at man er en del af det.
Grazie.
Prego. Nyd din cappuccino i fred.
Det er jeg glad for.
Sådan skal man altid starte dagen.
Italien er nærmere mit tempo i livet end noget andet land, jeg har besøgt.
Det er sidste dag i Italien,
og Emiliano har bedt mig møde ham på vinmarkerne,
hvor vi håber at kunne starte høsten.
At hjælpe med at plukke druer og lægge dem i en kurv, er faktisk en sjov aktivitet,
men naturen bestemmer, hvornår høsten kan gå i gang.
Emiliano!
- Hej, Eugene! - Come stai.
- Matteo. Godt at se dig. - Matteo.
- Hvor kender I hinanden fra? - Vi mødtes for 22 år siden i folkeskolen.
Vi voksede op som brødre.
Wow.
Italien er en af verdens største vinproducenter.
Traditionen er, at når druerne er klar,
samles alle til la vendemmia, vinhøsten.
På denne tid af året ringer ens nonno, ens bedstefar.
"Hvad skal du i weekenden?" "Det ved jeg ikke."
"Tag med mig. Så høster vi vinen."
- Det er sjovt. - Okay.
- Du vil elske det. - Fint.
- Skal vi køre? - Ja.
Kom så.
- Buongiorno. - Hej.
- Hvad hedder du? - Enea.
- Jeg er bestyreren. - Eugene.
- Goddag. - Goddag.
- Skal vi til vinmarkerne? - Ja.
Vi skal se, hvilket område der er klar til at blive høstet.
Hvorfor er nogle marker klar, mens andre ikke er?
Fordi vi har fire slags røde druer, hver især med deres egen modningstid.
Her dyrker vi merlot.
Vi prøver at starte her først.
Først smager vi. Hvad føler du, når du smager?
Det smager af vindrue.
Okay. Smagen er mere fyldig.
Man føler også mere bagest på tungen.
Det betyder, at merlotdruerne er klar.
Hvor hurtigt skal de høstes?
Når vi når rette sted i modningsprocessen, skal vi starte næsten omgående,
for venter man mere end en dag til, er det for sent.
- En dag til? - Ja.
Venter man en dag, er det for sent.
Og hvis man sover over sig?
- Står for sent op? - Det sker ikke.
Wow.
- Jeg vil ikke vente. - Der er ingen...
Nej... Kom... Du giver dig god tid.
Du skal afsted.
Druer er klar.
Godt. Kom så.
Emiliano, Matteo og jeg skal høste vores egen række.
- Godt. Her er også en. - Den er lettere.
Alle tiders. Godt.
Det er pærelet.
Og her er en lille en.
- Sådan. - Okay.
Okay, godt. Jeg har styr på det nu.
Hvordan går det?
- Jeg synes, I skal hyre lavstammede folk. - Det er en god idé.
For det er... Det er hårdt for ryggen.
Nå? Se her. Nu kører det.
Kan I ikke følge med...
- De er for sløve. - Ja, de er.
Var det min vinmark, ville de alle være væk.
- Fyret. - De var også sådan som børn, ikke?
Man kan se, at de sikkert lavede fis og ballade,
da de var børn, og sådan arbejder de vist stadig.
I er virkelig ringe til det lige nu.
Lyder jeg som jeres nonna?
Sådan er det jo. Jeg er bedstefar.
Det er også en del af vendemmia. At nyde samværet med de andre.
Med familie og venner. Så det er det smukke ved det.
- Sådan bør det også være. - Ja.
- Det er jo... - Ja.
...eventyrligt smukt, ikke?
Hvor mange turister prøver det her?
Føler du dig i skøn forening med druen og jorden?
Jeg føler mig nok mere i skøn forening med min kiropraktor.
Eugene, venner. Kom her.
- Kom. - Godt. Tak, Matteo.
Selv tak.
- Kvaliteten er fin. - Ja, flot klaret.
Dem kan vi godt bruge.
Nu laster vi dem på lastvognen.
Vores druer køres til vingården, hvor de sammen med resten af høsten
presses, fermenteres og lagres på fad.
Det er en god grund til at komme tilbage og hente min flaske.
Hvis jeg manglede en grund...
I køkkenet venter også en belønning for arbejdet.
Det bliver vel nok et velfortjent gilde.
Ledsaget af fantastisk italiensk mad.
Okay.
Jeg siger "italiensk mad", men for dem er det "mad".
Det glæder mig at jeg har mit eget lille bidrag med.
Hold da op.
Hold da op!
Trøflerne er dem, jeg selv gravede op, ikke?
Med hjælp fra en sød vovse.
Hvem er den unge dame, der tilberedte pastaen?
Patrizia. Hun laver mad til os hver dag...
- Hver dag? - ...til frokost.
Emiliano, du er virkelig god til det her.
- Du er god til det. - Tak. Jeg har min egen teknik.
Har du... Har du været også været tjener, da du var barn?
Nej, aldrig. Men jeg lærte det nok af min mor.
Godt.
Jeg elsker jo Italien, men før denne tur vidste jeg ikke helt hvorfor.
Nu forstår jeg det.
Se der. Det er Italien for mig.
Det er en livsstil.
Det er fællesskab.
Det er mad.
Det er vin.
Men det er mere end det.
Det handler om at give sig tid til at værdsætte alt det.
Og værdsættelsen er mulig i det mere sindige tempo.
Patrizia, delizioso.
- For dig. - Salute.
Salute.
Det er la dolce vita. Det er det søde liv.
Og det er altså så tæt,
som man kan komme på mine prioriteter i livet.
Så arrivederci, Italien.
Næste stop har meget at leve op til.
Næste gang...
Første gang i Grækenland...
Din villa.
Her er smukt.
Åh, ja. Det er godt.
Jeg føler mig allerede filosofisk.
Jeg har vist fundet et nyt kald.
Bravo!
En blæksprutte!
Ellers tak.
Jeg kan ikke spise dem. Jeg ved, hvordan de ser ud.
Bravo, Eugene!
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen