Räägitakse, et reisimine on elu.
Võimalik, kui päev lennujaamas seda elu teist enne välja ei ime.
Kuhu veel kästakse kaks tundi varem kohale tulla
ja pääsed ikka napilt sellest,
et kaks tundi hiljaks jääda?
Siiski usun, et mu mullused rännakud mõjusid mulle hästi.
Paistab, et need avardasid mu silmaringi.
Mingil määral.
Nüüd võtan ette miskit, mida peaks vist iga endast lugupidav rändaja tegema.
Ma võtan ette Euroopa.
Hüva. Kus me täpsemalt oleme?
Võtan ette terve maailmajao...
selle tipust põhjani välja.
Kaldun kõrvale sissetallatud radadest, et avastada tõelisi varjatud pärle...
Näete seda?
...ja anda voli tärkavale seiklushimule.
Vaadake mind. Ei hoia kätega.
Nad on siinsamas. Mis see on? Vöör?
Ma harin oma maitsemeelt...
See oli nii hea.
Viinamarjad on valmis.
...ja üritan elada nagu kohalik.
Tere tulemast minu külla.
See on sõge.
Päästsin just su elu. Pea mind meeles.
Pakin oma hirmud pagasisse...
Siit nad tulevad.
Iial ei tea, kuidas organism ääretu hirmu ajal käitub.
Ma pole midagi sellist lapsest saati teinud.
...ja lausun peagi kolm sõna,
mida ma pole iial lausunud.
Olen õhkutõusuks valmis.
EUROOPA
Hüva, olgem ausad.
Te ei küsiks iial minu käest reisimise kohta nõu. Ma ei pane seda pahaks.
Ent kui teeksite seda, ütleksin,
et see on kahtlemata mu lemmikriik maailmas.
ITAALIA
Minu armastus Itaalia vastu tärkas pärast Rooma ja Veneetsia külastamist.
Nüüd olen tagasi, et avastada, mis selles kohas nii erilist on,
et aina soovin siia naasta.
Itaallased räägivad la dolce vita'st ehk magusast elust.
Mu elu on seni üsna hea olnud,
aga kes ei tahaks aeg-ajalt kerget suhkrulaksu tunda.
Kuidas nad sellise elu saavutavad? Mis nende saladus on?
Loodan, et Firenze ja ülejäänud Toscana avaldavad selle vastuse.
- Mu nimi on Sauro. - Eugene.
Hüva, rõõm tutvuda. Ole lahke.
Grazie mille.
Ammendasin kogu oma itaalia keele oskuse.
Saksamaal jõin orasheina
ja mälusin puljongit.
Nüüd olen valmis end poputama.
Ja kus oleks parem seda teha kui kaunis Toscanas?
Alustan selle maakonna keskusest Firenzest.
Renessanssi sünnilinnast.
Vapustav vaade, Sauro.
Jah, täiuslik vaade.
Linnast, mis pakatab kunstist, kultuurist ja...
Prügi.
- Jah, vist küll. - Ma ei oodanud just seda.
Näen prügiautosid ka kodus.
Sel on põhjus, miks nad palju prügiautosid vajavad...
Oh sa poiss.
...palju turiste.
Firenzet külastab igal aastal 16 miljonit inimest.
Firenzet tahab palju inimesi näha.
Ma ei uhkusta sellega,
ent kui arvate, et olen vilets rändaja, siis olen veel viletsam turist.
Liiga palju inimesi.
Ent kui tahan Firenzet korralikult näha...
...pean omandama elutähtsa oskuse -
vaatamisväärsustega tutvumise iidse kunsti.
Hei, tere tulemast Itaaliasse, Eugene. Rõõm tutvuda.
- Buongiorno. - Buongiorno.
Rõõm näha.
Tere tulemast Itaaliasse ja Firenzesse.
Kõnnime, teen sulle ringkäigu.
Jah, hästi.
Giid Emiliano jumaldab Itaalia ajalugu,
kultuuri ja Firenzet ennast.
Iga itaallane on Firenzega seotud.
Meie keel pärineb Firenzest.
Ausalt öeldes on see osa meist. Seda on raske sõnadesse panna.
- Saan aru, et oled itaallane. - Jah. Tean. Me...
Sa ei saa midagi parata.
Kas saaksid käed taskus rääkida?
Ma ei usu.
See võtaks mind tummaks.
Käeviiped on osa me kultuurist.
Itaalias on enam kui 250 ametlikku käeviibet.
Aga õpetan sulle kõige lihtsama.
Ütleme, et keegi võõras astub sinu juurde
- ja sa ei taha seda. - Jah.
Võid öelda: „Mida sa tahad?
Mida sa tahad?“
- Jaa. - Mida sa tahad?
Jah, mida sa tahad?
- Mida... Võid... - Jah, mida sa tahad?
Su hoiak, mõistad?
Hei, mida?
Võid jätta agressiivse mulje, kui sa ei tea, kellega räägid.
- Ma ei teeks seda võõrale, aga... - Ei.
- Iial ei tea. - Iial ei tea.
Iial ei tea.
Kuigi märkan nüüd ühtäkki kõike, mida oma kätega teen,
olen oma ringkäiguks valmis.
Sinu ees on üks Itaalia kaunimaid katedraale,
Santa Maria del Fiore katedraal.
Nägin seda ülevalt, kui oma teekonda alustasime.
Aga mul polnud aimugi, kui üüratu see on.
Mõtle sellele. See mahutab 30 000 inimest.
Katedraali ehitus algas 1296. aastal
ja selle valmimine võttis 140 aastat.
- See on rabav. - Ma tean. Pöörane.
Ja selle tipus on renessansi arhitektuuri pärl.
Tol ajal oli keeruline duomo't ehitada.
See oli uskumatu.
Kupli ehitamine võttis 16 aastat.
Selle ehitamiseks kulus neli miljonit tellist
ja see on endiselt suurim säärane maailmas.
Võin vaid ette kujutada, milline see seest on.
Kas tahad sisenemisjärjekorda võtta?
Ei. Ma ei seisa järjekordades.
Ma ei suuda seda. Ma ei lähe grupiekskursioonile.
Ma ei tee seda...
Saan siin olla ja seda vaadata.
Mina olen siin ja duomo seal. Ongi kõik. Olen seda näinud.
Õnneks on mul giid, kes suudab suurema kärata
toimetada mind selliste asjade juurde, mida tõeliselt näha tahan...
- Seal see on. - Jah, võimas.
See on tõesti võimas.
...näiteks Michelangelo Taaveti kuju.
See on lihtsalt nii kaunis.
- Kas see on originaal või... - Koopia.
See on Taaveti täiuslik koopia.
- See on koopia. - Jah, jah.
Kujutan ette muuseumi järjekorda,
- et tõelist Taavetit näha. - Jah.
Jah. Pead pileti ostma
- ja lisaks järjekord... - Jah, kõikjal järjekorrad.
Sa ei pea selle nägemiseks järjekorda võtma.
Hüva, see võib olla koopia, aga säästsin sellega aega.
Ja nägin ikkagi koopiat millestki maailmakuulsast.
Tänu piibliloole on Taavet juutidele igati legendaarne.
Võibolla mitte iga nurga alt.
Ainus, mis mind rabas, oli tema suguelund.
See näeb välja nagu ümber lõikamata peenis,
aga Taavet oli juut.
See tõestab, et Michelangelo ei jätnud iial midagi välja.
Vaadake mind, olen nüüd kunstikriitik.
Ja olen siin vaid tunni olnud.
Selleks, et saaksin täieliku kogemuse,
nõuab Emiliano, et hangiksin ka oma eksemplari renessansi kunstiteosest.
See on selliste kunstnike nagu Michelangelo ja da Vinci kodu.
Sa pead selle maitse suhu saama.
- Karikatuurid, mõistad? - Karikatuur.
Jah.
See kuulub iga linnakülastaja kohustuslike riituste hulka.
Palun.
See võib olla kohutavalt hirmus.
Suur mina... Näidake laia naeratust.
Vaadake sinnapoole, härra.
Meeldigu see või mitte, aga see ongi mu lai naeratus.
Ära kiirusta.
Emiliano kinnitab, et karikatuuridel on väärikas ajalugu.
Isegi Leonardo da Vinci joonistas karikatuure.
- Da Vinci tegi karikatuure? - Jah, lõbu pärast.
Kus ta praegu on?
Ütlen ausalt, et ma pole iial end vähem Mona Lisana tundnud.
Hüva.
- Üks, kaks... - Oh heldust.
Jaa, näita.
Näita.
Õnnelik.
Nüüd pean rohkem naeratama.
Eks ole?
Asun teele tundega, et olen sõna otseses mõttes piltilus,
ja Emiliano tahab mulle veel üht vaatamisväärsust näidata.
Tere tulemast Ponte Vecchiole, maailma kuulsaimale sillale.
Ponte Vecchio on Firenze vanim ja legendaarseim sild.
Oh sa.
See on midagi erilist.
- See on rabav. - Jaa.
Kahju, et sel inimesi pole.
Ärge mõistke mind valesti,
see on kaunis, kunstist ja ajaloost pakatav linn,
aga soovin, et näeksin seda veidi vähem tormakas tempos.
Usun, et mõnus pokaal veini oleks nagu kirss tordil.
- Kena. - Jah.
Meile sobib.
- Oh heldust. See on nii kaunis. - Jaa.
Lihtsalt kaunis.
- Aitäh. Grazie. - Olge lahke, härra.
Üks asi. Kui Itaalias klaase kokku lööd...
- Jah. - ...pead teisele inimesele silma vaatama.
Ei, mitte pokaali.
Otse silma.
Ei.
Jah.
- Hea küll. - Jaa, niimoodi.
- Nämma. - Hea vein.
Sul on väga vedanud.
Praegu on parim aeg Itaaliasse tulekuks, sest praegu on veinihooaeg.
Kas tahaksid näha, kuidas Toscanas saaki koristatakse?
- Korjame viinamarju. - Jah.
Kas teeme seda seal?
Jah, teeme seda.
- Olen nõus. - Jah.
Saad linnast väljas hoopis teistsuguse kogemuse.
Seal on väga rahulik.
Seal saame kogeda aeglast elutempot.
Pooldan kõike, mis on aeglasema tempoga.
- Toscana terviseks. - Toscana terviseks.
Tunnen end erakordselt hästi.
Usun, et on hea mõte Toscanasse suunduda ja hoogu maha võtta.
Kalduda kõrvale Itaalia turistiradadelt
ja tunda end tõelise... itaallasena.
See on hea.
See... Ei.
Pea meeles. See on: „Mida sa tahad?“
- Mida sa tahad? - Jah, just. Mida sa...
- Mida sa tahad? - Jah.
Sauro on kohal.
Paari päeva pärast kohtume.
- Toscanas? - Jah, veinivabrikus.
- Grazie. - Jah, ciao.
Lähme su hotelli.
Ütlen Firenzele „ciao“.
Emiliano seltsis linnaga tutvumine näitas mulle, kui uhked itaallased
oma ajaloo ja kultuuri üle on.
Nagu ta ütles, on see osa nende olemusest.
Nüüd aga suundun lõunasse Val d'Orciasse
selle kaunite maastike,
keskaegsete losside, iidsete külade
ja meeldivalt olematu rahvahulgaga.
Miski pole parem kui Itaalia maapiirkond.
Ja saan juba kogeda aeglasemat elutempot, mida Emiliano mulle lubas.
Sõidame ülesmäge.
Kes me taga on?
Keegi tahab mööda minna?
Küll tal on täna vedanud.
Kuskil selle mäe otsas on minu hotell.
Pean selle vaid leidma.
Oleme kohal.
- Grazie. Prego. - Grazie mille.
Juurdlen ja mõtlen, et küllap on hotell kuskil selles külas.
Ciao, Eugene.
Buongiorno.
- Tere, olen Giancarla. Kuidas läheb? - Hästi.
- Jõudsid pärale. - Jah.
Siiajõudmine võttis oma kolm ja pool nädalat.
Giancarla on siin 12 aastat töötanud.
Mida ma siin näen? Kas see on hotell?
See on osa hotellist.
Sinu ees on 12. sajandi külake,
mis on uuesti ellu äratatud.
See on toimiv küla. Meil on umbes 11 elanikku.
- Inimesed elavad siin? - Jah.
Tuleb välja, et ma ei suutnud hotelli leida,
kuna see küla ongi hotell.
Kunagi oli see koduks talunikele, kes allpool asuvatel maadel töötasid.
Kuid nüüd on siin algsete hoonetega ühte sulanud hotell.
Tahtsin su siia tuua, et näeksid Val d'Orcia avarust.
See on koht, kus arhitektuur ja maastik
on sajandeid sünergias ning harmoonias elanud.
Näete seda?
See on vägev.
Tere tulemast sinu sviiti.
Pole paha.
See on Monte Cetona sviit.
See on üks meie suuremaid.
See meeldib mulle.
See on tõesti kaunis.
Mulle meeldib selle lihtsus ja ajalugu.
Mulle meeldivad talad ja puit.
Mulle meeldib rustikaalne loomus.
Ilus vaade.
Butiikhotell mäe otsas asuvas keskaegses külas.
Ma pole iial midagi sellist näinud.
Selline koht muudab minusuguse rändaja veidi vähem tõrksaks.
Mul on hea meel siin olla.
Jumaldan seda rahu ja vaikust.
Siin on teistsugune elu.
See haarab kõiki su meeli nii lõõgastaval moel.
Tunned, et tahad lihtsalt välja hingata.
Suundun vana kiriku platsile hommikusöögile.
Veetsin võrratu öö.
Ei kuulnud piiksugi.
Aken oli lahti, õrn tuul puhus sisse, magasin nagu beebi.
Pakume munaputru.
Ja serveerin seda suvitrühvliga.
Kui nad tahavad mu munadele trühvlit panna, siis ma ei pahanda.
- Head isu. - Jah.
See tundub küll nagu samm la dolce vita suunas.
See on hea.
Mulle öeldi,
et Toscana viinamarjaistandustes korjatakse viinamarjasaaki,
ja ütlesin, et kui nad vajavad abi, siis olen saadaval.
Kuniks ootan Emilianolt teadet, et viinamarjad on küpsed,
on mul vaba aega.
Kuigi mulle meeldiks siin hotellis aega veeta
ja võiksin seda vabalt teha,
tõmbab miski mind selle imekauni maastiku poole.
Nii et võin avastusretkele minna.
Küllap olete juba mõistnud, et ma jumaldan Itaalia toitu,
seega on hotell korraldanud mulle kohtumise kohaliku tootjaga,
kes vastutab mu hommikusöögi parima osa eest.
Ma pole iial trühvleid jahtinud. Mul pole aimugi, kuidas see käib.
Ma olen jahtinud häid prille,
aga ma ei ütleks, et olen jahimees.
Korilus pole samuti mu lemmik.
Buongiorno.
- Tere. - Buongiorno.
Federico.
- Federico. - Omanik.
- Ja ma olen Tania. Rõõm tutvuda. - Tania. Rõõm tutvuda.
Ja kes see väikemees on?
- Meie trühvlikütt. - Oh heldust.
Zara.
- Zara, kas lähme trühvleid jahtima? - Hüva.
- Tule. - Jah?
Teeme ära.
Tania töötab Federicoga tema oliivikasvatuses ja viinamarjaistanduses,
mis asub juhtumisi parimas asukohas.
Oleme väga olulises Toscana piirkonnas,
kuna selles metsas
on õiged tingimused ja õige pinnas trühvlite leidmiseks.
Nii et saan leitud trühvlid endale jätta.
- Võibolla. - Arutame veel seda.
Hüva, läheb lahti.
See tundub olevat trühvlimaa.
Mul pole tegelikult aimugi, milline trühvlimaa välja näeb.
Õnneks Zaral on.
Tuleb välja, et need kasvavad selliste puude juurte vahel.
Päästame looma valla?
Just nii.
Hästi, Zara. Lase käia, Zara.
Trühvel.
Zara. Anna minna, kullake. Teed tööd.
Zaral on 50 korda rohkem lõhnaretseptoreid kui inimestel.
Nii et ta tunneb trühvli ainulaadset lõhna isegi maa all.
Kuidas saame teada, et ta leidis midagi?
Kui ta trühvli leiab,
satub ta väga elevile ja hakkab kaevama.
Zara.
Kas ta leidis midagi?
Zara!
- Aitäh. - Hea küll.
Ta leidis trühvli!
Ei.
- Kaeva. Mis me saime? - Kus trühvel on, Zara?
Jah? Oh sa.
Tubli tüdruk!
Nuusuta seda trühvlit. Tunned mulla lõhna.
- Jah, ma... Nojah. - Jah.
Mis hinnaga te selle müüksite?
- See on nagu kuld. - Selle hind on umbes 60 eurot. Vähemalt.
See on päris hea tasu 20-minutise metsamatka eest.
Olime tublid. Saime trühvli.
Võistlus on läbi. Trühvel on käes.
Ärge Taniale öelge,
aga võin seda rigatoni'le riivida.
Ent toit peab veel ootama,
kuna mul on veel aega avastamiseks.
Ma suundun Sarteanosse,
700 aastat vanasse linnakesse, mis mu hotellist allpool asub.
Siinse magusa elu mõte on leida oma kogukond.
Maapiirkonna külastamine on alati paras seiklus.
Nii et loodan, et tuleb põnev väljasõit.
Kohalikud harjutavad tähtsaks iga-aastaseks sündmuseks -
saratseenide piigivõitluseks.
Ja Giancarla hankis mulle VIP-pileti.
Hästi!
- Vaata aga. - See on Stefania.
- Tahtsin teid tutvustada. - Stefania.
- Tere. Rõõm tutvuda. - Rõõm tutvuda.
Meil on trenn, milles valmistume saratseenide piigivõitluseks.
Need trummid ja lipud on soojenduseks peasündmusele
ehk piigivõitlusele, mis toimub Sarteano viie traditsioonilise piirkonna vahel,
mida nimetatakse contrada'deks.
Nii et igal contrada'l on oma lipp?
Jah. Igal contrada' l on kaks keskaegset trummarit ja lipukandjat.
Kui palju trenne teil on?
- Palju aasta jooksul. - Jah?
Aastaringselt.
- Hüva. Hästi. - Jah.
Kui soovid, võivad nad näidata, kuidas lippu visata.
Kes poleks unistanud lipu viskamisest?
Hea küll.
- Hüva, niisiis... - Jah.
Tee minu järgi sedasi.
Ma teen nii.
Nagu...
Ja...
See võib olla mu viimane lipu viskamise üritus.
Sa ei tahaks endale sellist epigraafi.
Sai lipuga vastu pead.
- Nii ja... - Läks.
Uskumatul kombel pärineb see oskus keskajast,
kui see oli osa sõjaväeparaadidest.
Üks kord veel.
Ja nüüd õpin seda mina.
- Niimoodi? - Jah.
Mingis mõttes õpin.
Kolm ja...
Jaa!
Palun võtke istet.
Ent trenni järgmist osa...
jälgin ohutust kaugusest.
See on keskaegne piigivõitlus.
14. sajandi paiku hakati turniire pidama.
- 14. sajandil? - Jah.
Hüva.
Kohe algab avarongkäik
trummarite ja lipukandjatega.
Piigivõitlus meenutab aega,
kui hobuste seljas rüütlid vägivaldselt võitlesid.
Tänapäeval on vastane asendatud pisikese rõngaga.
Pisike rõngas.
Väga pisike rõngas. Piik on 280 cm pikk.
Nii et pikk piik ja väike rõngas.
See tundub olevat võimatu ülesanne, kuni...
- Ta on osav. - Jah.
Braavo.
Kui oleksin rändamisel oma vanadele kommetele kindlaks jäänud,
poleks ma Toscanat selle nurga alt näinud.
Lõppude lõpuks on mul hea meel, et liigun ringi
ja üritan erinevaid asju kogeda.
See pakub rahuldust.
Ja olen avastanud, et lisaks toidule
jumaldan ka kogukonnatunnet.
Mõlemad on mulle sama olulised kui itaallastele.
Selles on teatud soojust.
Selles on mõnusat perekondlikku kogukonnatunnet.
Ma ei tundud end täna turistina.
Tundsin end Toscana elanikuna.
Mõnus oli tunda, et oled osa sellest.
Grazie.
Prego. Lasen sul oma cappuccino't nautida.
Hea meelega.
Sedasi peakski päeva alustama.
Itaalia elutempo sobib mulle paremini
kui ühegi teise minu külastatud riigi elutempo.
Käes on mu viimane päev Itaalias.
Emilio kutsus mind viinamarjaistandusele,
kus hakkame loodetavasti viinamarjasaaki koristama.
Usun, et osalemine ja aitamine,
viinamarjade korjamine ning nende korvipanek on üsna vahva tegevus,
kuid loodus otsustab ise, millal on õige aeg saaki koristada.
Emiliano!
- Hei, Eugene. - Come stai.
- Matteo. Rõõm tutvuda. - Matteo.
Kuidas teineteist tunnete?
Tutvusime 22 aastat tagasi algkoolis
ja olema nagu vennad koos kasvanud.
Itaalia on üks maailma suurimaid veinitootjaid
ja tavaliselt, kui viinamari küpseks saab,
tuleb terve kogukond la vendemmia'le ehk saagikoristusele.
Tavaliselt umbes sellel ajal saad kõne oma nonno'lt,
oma vanaisalt.
„Mida see nädalavahetus teed?“ „Ma ei tea.“
„Tuled minuga. Läheme viinamarjasaaki koristama.“
- See on vahva. - Hüva.
- See meeldib sulle. - Hüva. Hästi.
- Tahad tulla? - Jah, teeme ära.
Teeme ära.
- Buongiorno. - Hei.
- Mis su nimi on? - Enea.
- Olen siin juhataja. - Eugene.
- Rõõm tutvuda. - Rõõm tutvuda.
- Läheme viinamarjaistandusele? - Jah.
Vaatame, millises piirkonnas on saak küpsem.
Miks on mõnes kohas saak valmis ja teises mitte?
Sest meil on neli sorti punaseid viinamarju
ja kõik küpsevad erineval ajal.
See on merlot' piirkond.
Proovime esmalt siin.
Kõigepealt maitseme. Mida sa tunned?
Maitseb nagu viinamari.
Hea küll. Maitse on täidlasem.
Tunned seda rohkem keele tagumises osas.
See ütleb, et merlot' piirkond on saagikoristuseks valmis.
Kui kiiresti need ära korjama peab?
Kui õige küpsusaste on käes, peame peaaegu kohe tegutsema,
sest kui ootame ühe päeva kauem,
võib juba hilja olla.
- Üks päev? - Jah.
Kui ootad päeva, on juba hilja.
Mis siis, kui sisse magad?
- Ärkad liiga hilja. - Seda ei juhtu.
- Ma ei taha oodata. - Ei. Ei saa...
Ei... Läki... Sa kulutad aega.
Pead minema.
Viinamarjad on valmis.
Hüva. Teeme ära.
Mina, Emiliano ja Matteo peame ühe rea ära koristama.
- Näen seda. Ja Näen seda siin. - See on kergem.
Hüva, väga hea.
Seni on see kukepea.
Siin ka pisike.
- Tehtud. - Hästi.
Hüva, hea küll. Ma hakkan asjast sotti saama.
Kuidas seal läheb?
Soovitaksin palgata hästi lühikesi inimesi.
Hea mõte.
Sest see murrab su selja.
Vaata seda. Liigume edasi.
Kui te ei suuda sammu pidada...
- Nad on liiga aeglased. - Ongi aeglased.
Kui see oleks minu istandus, laseksin nad lahti.
Nad saaks kinga.
Nad tegid seda juba lapsena.
Eks ole?
Ja on selge, et ilmselt logelevad nad niisama,
kuna nad töötavad samamoodi nagu lastena.
Olete selles kohutavalt viletsad.
Kas kõlan nagu teie nonna?
Selline on kurb tõde. Kõlan küll.
See on samuti osa vendemmia' st.
Naudid sind ümbritsevate inimestega olemist.
Oma pere ja sõpradega. Selles selle ilu peitubki.
- Nii see peakski olema. - Just.
- Tähendab, see... - Jah.
...on täiesti rabav, kas pole?
Kui paljud turistid seda teha saavad?
Kas tunned sidet viinamarja ja pinnasega?
Pigem tunnen sidet oma kiropraktikuga.
Eugene, kutid. Tulge siia.
- Lähme. - Hästi. Aitäh, Matteo.
Võta heaks.
- Kvaliteedil pole viga. Hea. - Jah, tubli töö.
Saame seda kasutada.
Nüüd laadime selle autodele.
Meie viinamarjad on teel veinivabrikusse,
kus need ülejäänud saagile lisatakse,
purustatakse, kääritatakse ja vaatidesse laagerduma pannakse.
See on hea vabandus oma pudelile järgi tulla, kui vein valmis saab.
Nagu ma vajaks vabandust.
Köögis ootab meid tubli töö eest tasu - lõuna.
Sellest tuleb tore pidu ja oleme selle ära teeninud.
Lisaks saame võrratut Itaalia toitu.
Hea küll.
Mina kutsun seda Itaalia toiduks, neile on see toit.
Mul on hea meel öelda, et annan ka ise tagasihoidliku panuse.
Kaevasin selle trühvli maa seest välja, eks ole?
Armsa koerakese abiga.
Kes on see noor daam, kes pasta valmistas?
Patrizia. Ta teeb iga päev meile...
- Iga päev? - ...lõunaks süüa. Jah.
Emiliano, oled selles väga osav.
- Oled selles osav. - Aitäh. Mul on oma tehnika.
Kas töötasid lapsena ka ettekandjana?
Ei, mitte kunagi. Küllap ema õpetas mulle.
Hea küll.
Teadsin, et armastasin Itaaliat, kuid enne seda reisi
ei saanud ma täpselt põhjusest aru.
Nüüd mõistan seda.
Vaadake seda. See on minu jaoks Itaalia.
Asi on elustiilis.
Kogukonnas.
Toidus.
Veinis.
Aga enamaski veel.
Asi on selles, kuidas nad võtavad aega, et kõike seda hinnata.
Ja see on võimalik tänu aeglasemale elutempole.
Patrizia, delizioso.
- Sinu terviseks. - Salute.
Salute.
See on minu jaoks la dolce vita. See ongi magus elu.
Ja see on kõige lähemal
mu enda prioriteetidele elus.
Niisiis, arrivederci, Itaalia.
Mu järgmisel peatusel annab seda üle trumbata.
Järgmises osas...
Esimest korda Kreekas...
See on su villa.
See on kaunis.
Jaa. Väga hea.
Ja juba filosofeerin.
Leidsin vist endale uue ameti.
Braavo!
Kaheksajalg!
Jah, ei.
Ma ei söö kaheksajalga. Tean, millised nad välja näevad.
Braavo, Eugene!
Tõlkinud Vova Kljain