Sako, keliauti reiškia gyventi.
Gal, jei po dienos, praleistos oro uoste, dar turi jėgų.
Kur dar būtumėte prašomas atvykti prieš dvi valandas,
kad kone
dviem valandom pavėluotumėte?
Tačiau pernykštės kelionės, manau, išėjo man į naudą.
Jos praplėtė mano požiūrį.
Šiek tiek.
Taigi dabar darysiu tai, ką privalo daryt
kiekvienas save gerbiantis keliautojas.
Keliausiu po Europą.
Gerai, tai kur mes konkrečiai?
Aplankysiu visą žemyną...
nuo paties viršaus iki apačios.
Nukrypsiu nuo pramintų takų tam, kad atrasčiau paslėptus perlus...
Ar matote tai?
...ir panirčiau į nuotykius.
Tik pažiūrėkite į mane. Be rankų.
Jie čia. Kas tai, nusilenkimas?
Tobulinsiu savo skonio receptorius...
Labai skanu.
Vynuogės pasiruošusios.
...ir bandysiu pagyvent kaip vietinis.
Sveikas atvykęs į mano kaimą.
Beprotystė.
Aš išgelbėjau tau gyvybę. Prisimink mane.
Nerimo į kelionę neimu...
Jau atvažiuoja. Atvažiuoja.
Negali žinoti, kaip kūnas reaguos į siaubą.
Manau, nieko panašaus nesu daręs nuo pat vaikystės.
...ir ištarsiu tris žodžius,
kurių gyvenime nesu sakęs.
Aš pasiruošęs kilti.
EUROPA
Gerai, būkim atviri.
Į mane nesikreiptumėt patarimo kur keliauti, ir aš jūsų nekaltinu.
Bet jei kreiptumėtės, pasakyčiau,
kad šioje šalyje man neabejotinai patinka lankytis labiausiai visame pasaulyje.
ITALIJA
Meilę Italijai uždegė mano apsilankymai Romoje ir Venecijoje.
Dabar vėl grįžtu čia, nes noriu sužinoti, kas tokio
yra šioje šalyje, kas mane vilioja čia atvykt vėl ir vėl.
Italai mini la dolce vita, saldų gyvenimą.
Iki šiol gyvenau tikrai neblogai,
bet kas nenorėtų dar šiek tiek cukraus?
Bet kaip jie pasiekia tokio gyvenimo? Kokia jų paslaptis?
Tikiuosi, Florencija ir likusi Toskana man padės ją įminti.
- Aš vardu Sauras. - Judžinas.
Malonu susipažinti. Prašom.
Grazie mille.
Išnaudojau visas savo italų kalbos žinias.
Vokietijoje gėriau kviečių želmenis
ir kramčiau sultinį.
Tad dabar noriu iš širdies pasimėgauti.
O nuostabiojoje Toskanoje visad rasi, kuo pasimėgauti.
Pradedu nuo Florencijos, šio regiono sostinės.
Renesanso gimtinės.
Iš čia atsiveria pritrenkiantis vaizdas, Saurai.
Taip, tobula.
Miestas, kimšte prikimštas meno, kultūros ir...
Šiukšlės.
- Taip, regis. - Ne apie tai svajojau.
Šiukšliavežių ir namie galiu pamatyt.
Šiukšliavežių čia reikia išties daug...
Vargeli.
...nes daug turistų.
Kasmet Florenciją aplanko 16 mln. turistų.
Daug kas nori pamatyt Florenciją.
Aš tuo nesididžiuoju.
Bet jei keliautojas esu prastas, tai turistas aš iš viso nekoks.
Per daug žmonių.
Bet tam, kad padoriai apžiūrėčiau Florenciją...
...turėsiu išmokt vieną svarbų įgūdį –
senoviško įžymybių apžiūrėjimo meno.
Sveiki atvykę į Italiją, Judžinai. Malonu susipažinti.
- Buongiorno. - Buongiorno.
Džiugu susipažinti.
Sveiki atvykę į Italiją ir į Florenciją.
Eime pasivaikščioti.
Taip, žinoma.
Gidas Emiljanas karštai myli Italijos istoriją,
kultūrą ir pačią Florenciją.
Visi italai susiję su Florencija.
Mūsų kalba kilusi iš Florencijos.
Tai mūsų dalis, jei atvirai. Sunku išreikšti tai žodžiais.
- Matosi, kad jūs italas. - Taip. Suprantu. Mes...
Jūs be to negalite.
Ar galėtumėte kalbėti laikydamas rankas kišenėse?
Nemanau.
Tai atimtų man amą.
Rankų gestai yra mūsų kultūros dalis.
Egzistuoja virš 250 oficialių itališkų rankų gestų.
Bet aš jus išmokysiu pagrindinio.
Sakykime, prie jūsų prieina žmogus,
- o jūs nenorite, kad jus trukdytų. - Taip.
Galit pasakyt: „Ko tu nori?
Ko tu nori?“ Pažiūrėkit...
- Taip. - Ko tu nori?
Taip, ko tu nori?
- Galima... - Taip, ko tu nori?
Pati poza, matot?
Ei, kas... Ei, kas?
Jus gali palaikyt agresyviu, jei nežinote, su kuo kalbate.
Nesakyčiau to
- nepažįstamam, bet... - Ne.
- Negali žinoti. - Negali žinoti.
Negali žinoti.
Net staiga ėmęs sekti savo rankas,
esu pasirengęs ekskursijai.
Esame šalia gražiausios katedros Italijoje.
Florencijos katedra Santa Maria del Fiore.
Aš mačiau jos nuotraukas.
Tačiau tikrovėje ji nepaprastai didinga.
Tik pagalvokit. Joje telpa 30 000 žmonių.
Statybos, pradėtos 1296 m.,
užtruko 140 metų.
- Atima žadą. - Taip. Žinau. Beprotiška.
...o pačiame viršuje stūkso renesanso inžinerijos stebuklas.
Tuo metu pastatyt tokią katedrą buvo tikras iššūkis.
Išties ypatinga.
Šešiolika metų statė tik šį kupolą.
Tai bent.
Sumūrytas iš keturių milijonų plytų,
jis vis dar vienas didžiausių pasaulyje.
Galiu tik įsivaizduoti, kas jos viduje.
Stojam į eilę?
Ne. Aš nestoviu eilėse.
Tiesiog negaliu. Nemėgstu masinių ekskursijų.
Nenoriu šito...
Man svarbu tiesiog pamatyti.
Štai aš ir štai katedra.
Viskas. Pamačiau.
Laimei, mane lydi gidas, kuris ramiai, be triukšmo
gali parodyt man dalykus, kuriuos noriu pamatyt...
- Štai jis. - Taip, nepaprasta.
Nepaprasta.
...kaip Mikelandželo Dovydą.
Nepaprastai gražu.
- Ar tai originalas ar... - Tai kopija.
Tobula Dovydo kopija.
- Čia kopija. - Taip, taip.
Įsivaizduoju tas eiles į muziejų,
- kad pamatytų tikrą Dovydą. - Taip, išties.
Taip. Reikia pirkti bilietą,
- dar eilė, taip... - Taip, ilgos eilės.
Nebūtina stovėt eilėj, kad tai pamatytum.
Taip, čia gal ir kopija, bet sutaupiau laiko.
Ir pamačiau žymios pasaulyje skulptūros kopiją.
Pagal Bibliją, Dovydas yra itin svarbi žydų ikona.
Tik gal ne visas jis.
Mane stebina tik jo genitalijos
Jo penis atrodo neapipjaustytas,
bet Dovydas buvo žydas.
Tai įrodo, kad Mikelandželas nieko netrumpino.
Tik paklausykit manęs. Aš jau meno kritikas.
O čia atvykau vos prieš valandą.
Kad praturtinčiau savo patirtį,
Emiljanas primygtinai siūlo įsigyti asmeninį renesanso meno kūrinį.
Čia Mikelandželo, da Vinčio gimtinė,
todėl turite asmeniškai tai patirti.
- Karikatūros? - Karikatūros.
Taip.
Šią apeigą privalo atlikti visi, atvykę į šį miestą.
Prašom.
Vajė, tai gali būt baisu.
Nusišypsokite plačiai.
Žiūrėkite ten, pone.
Patinka jums ar ne, tai yra plačiausia mano šypsena.
Dabar neskubėkite.
Emiljanas mane tikina, kad karikatūros turi kilnią istoriją.
Karikatūras piešė net da Vinčis, žinokit.
- Da Vinčis piešė karikatūras? - Taip, pramogai.
Ir kur jis dabar?
Niekada gyvenime nesijaučiau toks nepanašus į Moną Lizą.
Štai.
- Vienas, du... - O Dieve.
Taip, nagi.
Nagi...
Laimingas.
Dabar teks daugiau šypsotis.
Tikrai?
Dabar vaikštau toks pat gražus kaip nupieštas,
o Emiljanas veda mane parodyti paskutinės žymios vietos.
Sveiki atvykę prie žymiausio tilto pasaulyje, Pontė Vekijo.
Pontė Vekijas yra seniausias ir ikoniškiausias Florencijos tiltas.
Vajė, vajė.
Tai išties ypatinga.
- Pritrenkiantis vaizdas. - Taip.
Gaila, kad nėr žmonių.
Supraskite mane teisingai,
tai išties nuostabus miestas, kupinas meno ir istorijos,
tačiau mieliau apžiūrėčiau jį ne taip skubotai.
Manau, taurė gero vyno būtų lyg vyšnia ant torto.
- Smagu. - Taip.
Mums tai patinka.
- Dievuliau, kaip gražu. - Taip.
Labai gražu.
- Ačiū. Grazie. - Prašom, pone.
Salu... Dar vienas dalykas. Italijoje susidauždamas taurėmis,
turite žiūrėti kitam žmogui
tiesiai į akis.
Ne, ne į taurę.
Į akis.
Ne.
Taip.
- Gerai. - Taip, teisingai.
- Skanu. - Geras vynas.
Jums pasisekė,
nes dabar yra vyno sezonas, geriausias metas viešėti Italijoje.
Ar norite sudalyvauti derliaus nuėmime čia, Toskanoje?
- Rinkti vynuoges? - Taip.
Mes tuo užsiimsime ten nuvykę?
Taip, pamėginkime.
- Sutinku. - Taip.
Patirsite kitokią atmosferą išvykęs už miesto.
Ten labai ramu.
Ten patirsime tą lėtą gyvenimo tempą.
Aš abiem rankom už lėtą tempą.
- Už Toskaną. - Už Toskaną.
Jaučiuosi gana išskirtinai puikiai.
Manau, bus smagu nuvykt
į Toskaną ir sulėtinti tempą.
Nutolus nuo turistų knibždėlyno
ir pasijutus kone italu.
Labai gerai.
Tai... Ne.
Šitas gestas reiškia „Ko tu nori?“
- Ko tu nori? - Taip, būtent.
- Ko tu nori? - Taip.
Sauras jau čia.
Pasimatysime po poros dienų.
- Toskanoje? - Taip, vyno darykloje.
- Grazie. - Taip, ciao.
Važiuojam į jūsų viešbutį.
Tariam ciao Florencijai.
Apžiūrėjęs šį miestą kartu su Emiljanu, pamačiau, kaip italai didžiuojasi
savo istorija ir kultūra.
Pasak jo, tai jų tapatybės dalis.
Dabar vykstu į pietus, Orčios slėnį,
labai gražų kraštą
su viduramžių pilimis, senais kaimais
ir itin maloniu tykiu vaizdu be minių.
Nerasite nieko gražiau už Italijos kaimiškas vietoves.
Aš jau judu tuo lėtu Emiljano žadėtu tempu.
Kylame į kalną.
Kas už mūsų?
Kažkam reikia mus aplenkti?
Šiandien jam pasisekė.
Panašu, kad užvažiavę į kalną, rasime mano viešbutį.
Man belieka jį rasti.
Atvažiavome.
- Grazie. Prego. - Grazie mille.
Mąstau ir spėju,
kad viešbutis kažkur čia, kaime.
Ciao, Judžinai.
Buongiorno.
- Sveiki, aš Džankarla. Kaip laikotės? - Puikiai.
- Jūs atvykote. - Taip.
Užtrukau apie tris su puse savaites.
Džankarla čia dirba 12 metų.
Tai kas priešais mane? Viešbutis?
Viešbučio dalis.
Priešais jus atgaivintas
12-o amžiaus kaimelis.
Tai gyvas kaimas su 11-a gyventojų.
- Čia vis dar gyvena žmonės? - Taip.
Pasirodo, negalėjau surast viešbučio todėl,
kad visas kaimas yra viešbutis.
Kadaise šiuose namuose gyveno ūkininkai, dirbę apačioje esančias žemes.
Bet šiandien čia įrengtas viešbutis
harmoningai įsilieja į bendrą vaizdą.
Noriu jums parodyti iš čia atsiveriantį vaizdą į Orčios slėnį.
Šioje vietoje architektūra ir kraštovaizdis
darnoje gyvuoja šimtmečius.
Ar matote tai?
Nepakartojama.
Štai jūsų liukso numeris.
Neblogas.
Tai Monte Četonos numeris.
Vienas didžiausių mūsų turimų.
Man patinka.
Labai gražu.
Man patinka paprastumas su istoriniu prieskoniu.
Nuostabios sijos. Mėgstu medį.
Man patinka kaimiško grubumo detalės.
Nuostabus vaizdas.
Boutique viešbutis viduramžių kaime ant kalno.
Nieko panašaus nebuvau matęs.
Tokios vietos sušvelnina šio keliautojo nusiteikimą prieš keliones.
Aš išties čia laimingas, girdit?
Man patinka ir tempas, ir tyla.
Čia kitoks gyvenimas, suprantate?
Jaučiu, kaip visi mano pojūčiai atsipalaiduoja.
Toks įspūdis, kad čia norisi iškvėpti.
Einu pusryčiauti į aikštę prie senos kaimo bažnyčios.
Naktis buvo nuostabi.
Nė garselio.
Langus buvau pravėręs švelniam vėjeliui, miegojau it kūdikis.
Plakti kiaušiniai.
Ir truputis vasarinių trumų.
Jei norite užbarstyti trumų ant mano kiaušinienės, neprieštarausiu.
- Skanaus. - Taip.
Jaučiuosi priartėjęs prie la dolce vita.
Labai skanu.
Man sakė,
kad čia, Toskanos vynuogynuose, bus skinamos vynuogės,
ir aš pasisiūliau padėti.
Bet laukdamas, kol Emiljanas man pasakys, kada vynuogės bus pasirengusios,
turiu šiek tiek laiko.
Kad ir kaip norėčiau pabūti šiame viešbutyje,
kuo laisvai galėčiau užsiimti,
kažkas viduje traukia mane patyrinėti šį nuostabų kraštą.
Tuo ir nusprendžiau užsiimti.
Jūs, turbūt, jau supratote, kad dievinu itališką maistą,
tad viešbutis susitarė su vietos ūkininku,
auginančiu skaniausią mano šios dienos pusryčių patiekalą.
Nesu dalyvavęs trumų medžioklėje. Nenutuokiu, kaip tai daroma.
Esu medžiojęs gerus akinius,
bet medžiotoju savęs pavadinti negalėčiau.
Ir rinkt, skint kažką ne itin mėgstu.
Buongiorno.
- Sveiki. - Buongiorno.
Federikas.
- Federikas. - Savininkas.
- O aš Tania. Malonu susipažinti. - Tania. Ir man malonu.
O kas šis mažylis?
- Trumų medžiotoja. - Vajė.
Zara.
- Zara, eisim medžioti trumų? - Gerai.
- Eime. - Taip?
Eime.
Tania dirba su Federiku jo alyvuogių ūkyje ir vynuogyne,
esančiuose geriausioje vietoje.
Esame ypatingoje Toskanos vietoje,
nes šiame miške
kaip tik tinkamos oro ir dirvos sąlygos trumams augti.
Vadinasi, jei rasiu trumų, galiu pasilikti.
- Galbūt. - Taip? Aptarsim tai, spėju.
Gerai, eime.
Tai išties panašu į trumų kraštą.
Nors nenutuokiu, koks būna trumų kraštas.
Laimei, Zara nutuokia.
Pasirodo, jie auga tarp šių medžių šaknų.
Paleidžiam žvėrį?
Štai taip.
Taip, Zara.
Trumai.
Zara, pasistenk, brangioji. Dirbk savo darbą.
Zara turi 50 kartų daugiau uoslės receptorių nei žmogus.
Todėl ji užuodžia trumus, esančius po žeme.
Kaip sužinosime, kai ji juos aptiks?
Pamatysit, nes aptikusi trumą,
ji labai susijaudina ir ima kasti žemę.
Zara.
Manot, ji kažką aptiko?
Zara!
- Ačiū. - Gerai.
Ji rado trumą!
Ne.
- Kask, kask. Ką čia turim? - Kur trumas, Zara?
Taip? Mieloji!
Šaunuolė!
Pauostykit. Galit užuost žemę.
- Taip, žinoma. - Taip.
Už kiek parduotumėte trumą?
- Juk jie tarsi auksas. - Kaina būtų maždaug 60 eurų. Mažiausiai.
Neblogai, kaip už 20 min trukusį pasivaikščiojimą.
Mums pasisekė. Radom trumą.
Nebeskambinkit. Trumą jau radom.
Tik nesakykite Taniai,
bet aš pasitarkuosiu jo ant rigatonių.
Tačiau maistui teks palaukti,
nes manęs laukia dar vienas patyrimas.
Vykstu į Sarteaną,
700-metį miestelį kalno, ant kurio stūkso mano viešbutis, papėdėje.
Saldus gyvenimas, kaip man pasakojo, reiškia savo bendruomenės suradimą.
Kelionės po provinciją visad yra nuotykis,
tad tikiuosi, jog ši išvyka bus įdomi.
Vietos gyventojai repetuoja svarbią metų šventę –
saracėnų riterių dvikovą.
Ir Džankarla mane pravedė į užkulisius.
Puiku!
- Nieko sau. - Stefanija.
- Noriu jus supažindinti. - Stefanija.
- Sveiki. Malonu susipažinti. - Ir man labai malonu.
Mes čia repetuojame ir ruošiamės saracėnų riterių dvikovai.
Šie būgnai ir vėliavos tėra apšilimas prieš pagrindinį renginį –
riterių dvikovos turnyrą
tarp penkių tradicinių Sarteano apylinkių,
vadinamų kontradomis.
Taigi, kiekviena kontrada turi savo vėliavą?
Kiekviena kontrada turi du viduramžių būgnininkus, du vėliavų mojuotojus.
Kiek kartų repetuojate?
- Daug kartų per metus, taip. - Taip?
Visus metus.
- Gerai. Aišku. - Taip.
Jei norite, jus pamokys mėtyti vėliavą.
Kas nesvajoja pamėtyti vėliavą?
Gerai.
- Gerai, taigi... - Taip.
Jūs darykite taip, kaip aš.
Aš darau taip.
Kaip...
Ir...
Tai bus turbūt paskutinis mano vėliavos mėtymo pasirodymas.
Nenorite, kad tai būtų parašyta ant jūsų antkapio.
Žinot, užmuštas vėliavos kotu į galvą.
- Taip ir... - Sukam.
Įspūdinga, jog ši tradicija liko nuo viduramžių,
kai taip mėtydavo vėliavas karinių eitynių metu.
Dar sykį.
Ir jos mokausi aš.
- Šitaip? - Taip.
Lyg ir mokausi.
Trys ir...
Prašom sėstis.
Bet prasidėjus kitai daliai...
pasitraukiu į saugų kraštą.
Viduramžių riterių kova.
Šis turnyras atsirado apie 14-ą amžių.
- Keturioliktą amžių? - Taip.
Gerai.
Netrukus prasidės atidarymo procesija
su būgnininkais ir vėliavų mėtytojais.
Šių riterių dvikovų metu
raiti riteriai trenkdavosi vienas į kitą,
bet šiandien vietoj varžovo taikinio vietoje – mažas žiedas.
Išties mažas žiedas.
Žiedas mažas, o ietis – 2,80 m ilgio.
Taigi, ilga ietis, mažas žiedas.
Atrodo neįmanoma, bet...
- Šaunuolis. - Taip.
Bravo.
Jei laikyčiausi senų keliavimo įpročių,
nepamatyčiau tokios Toskanos.
Galiausiai visad pajuntu pasitenkinimą,
žinot, kad išdrįsau patirti dalykus.
Tai visad atsiperka.
Ir supratau, kad kaip ir maistą,
labai vertinu bendrystės jausmą.
Abu šie dalykai man svarbūs, kaip ir italams.
Tai sušildo.
Jausmas, jog priklausai gerai, širdingai bendruomenei.
Šiandien nesijaučiau kaip turistas.
Jaučiausi Toskanos gyventoju.
Šis jausmas išties malonus. Būt jos dalimi.
Grazie.
Prego. Paliksiu jus mėgautis kapučinu.
Mielai pasimėgausiu.
Štai kaip norisi pradėti dieną.
Italija atitinka mano paties gyvenimo tempą labiau,
nei bet kuri kita mano lankyta šalis.
Paskutinę mano dieną Italijoje
Emiljanas paprašė atvykti pas jį į vynuogyną,
kuriame tikisi pradėt rinkti vynuogių derlių.
Manau, nuvyksiu ir padėsiu jiems.
Skint vynuoges ir dėti jas į krepšį yra smagus užsiėmimas,
bet gamta diktuoja, ką ir kada reikia skinti.
Emiljanai!
- Labas, Judžinai! - Come stai.
- Mateo. Smagu susipažinti. - Mateo.
Iš kur jūs pažįstate vienas kitą?
Mes susipažinom prieš 22 metus pradinėje mokykloje
ir nuo to laiko augam kaip broliai.
Tai bent.
Italija yra viena didžiausių vyno gamintojų
ir tradiciškai, atėjus metui,
visa bendruomenė susirenka derliaus rinkimui – la vendemmia.
Maždaug šiuo metų laiku tau paskambina nonno,
senelis ir klausia:
„Ką veiki šį savaitgalį?“ „Nežinau.“
„Atvažiuok pas mane. Eisim skint vynuogių.“
- Tai smagu. Jums patiks. - Gerai.
- Jums patiks. - Gerai. Skamba neblogai.
- Važiuojam? - Taip, važiuojam.
Važiuojam.
- Buongiorno. - Sveiki.
- Kuo jūs vardu? - Enijas.
- Dirbu čia vadovu. - Judžinas.
- Malonu susipažinti. - Malonu susipažinti.
- Taigi, važiuojam į vynuogyną? - Taip.
Pažiūrėsime, kurią dalį jau bus galima skinti.
Kodėl vienas vynuogyno dalis galima skinti, o kitų – ne?
Nes mes auginame keturias raudonų vynuogių rūšis,
ir kiekviena jų sunoksta skirtingu metu.
Čia auga merlot vynuogės.
Paragausime pirma čia.
Ragaujam. Ir koks skonis?
Kaip vynuogės.
Taip. Skonis sodresnis.
Jis juntamas ir ties gomuriu.
Tai ženklas, kad merlot jau pasirengusios.
Ir kaip greitai turite jas nuskinti?
Pasiekus tinkamą sunokimo lygį, turime nuskinti jas kone nedelsiant,
nes jei palauksit dar dieną,
gali būt per vėlu.
- Vieną dieną? - Taip.
Viena diena, ir gali būt per vėlu.
Kas, jei pramiegosit? Tiesiog pramiegosit?
- Ir nespėsit? - Ne, to nebūna.
- Aš jau nebenoriu laukti. - Ne. Nebūna...
Ne... Eime... Jūs neskubate.
Skubėkite.
Vynuogės pasiruošusios.
Gerai. Skinam.
Mes su Emiljanu ir Mateo turim atskirą vynuogyno eilę.
- Matau. Matau ir šitą. - Šita lengvesnė.
Gerai, puiku.
Paprasta, kol kas.
Ir mažytė čia.
- Viskas. - Gerai.
Puiku. Aš jau išmokau.
Kaip sekasi?
Aš siūlyčiau šiam darbui samdyti mažaūgius žmones.
Geras pastebėjimas.
Nes dirbi nuolat pasilenkęs.
Tik pažiūrėkite. Judu į priekį.
Jei jūs, vyručiai, nespėjate...
- Jie per lėti. - Jie per lėti.
Ir jei čia būtų mano vynuogynas, jie lėktų iš darbo.
Būtų išmesti.
Jie taip pat dirbo ir būdami vaikai.
Tiesa?
Matosi, kaip jie kvailiodavo vaikystėje,
ir panašu, kad darbo stilius nepasikeitė.
Jūs, vyručiai, siaubingai dirbate.
Ar kalbu kaip jūsų nonna?
Liūdnas gyvenimo faktas. Aš toks ir esu.
Matote, tokia turi būt vendemmia.
Mes mėgaujamės buvimu kartu.
Smagu būt su šeima, draugais.
Čia slypi visas grožis.
- Taip ir turi būti. - Būtent.
Juk tai
absoliučiai nuostabu, tiesa?
Kiek turistų gauna tokį šansą?
Jaučiate ryšį su vynuogėmis, žeme?
Labiau jaučiu ryšį su savo chiropraktiku.
Judžinai, vyručiai, ateikite.
- Eime. - Gerai. Ačiū, Mateo.
Prašom.
- Kokybė gera. Labai gera. - Taip, šaunuoliai.
Tai tikrai panaudosim.
Dabar pakrausim jas į automobilį.
Mūsų vynuogės keliauja į vyno daryklą,
kur jas kartu su likusiu derliumi
suspaus, raugins ir supilstys į statines brandintis.
Puiki priežastis man čia vėliau atvykti teisėtai priklausančio vyno butelio.
Lyg man reiktų priežasties.
Virtuvėje laukia mūsų atpildas už gerą darbą – pietūs.
Tai bus gana gausios vaišės, pelnytos.
Daug itališko maisto.
Gerai.
Aš tai vadinu itališku maistu. Jie tai vadina tiesiog maistu.
Man malonu, kad atėjau čia ne tuščiomis.
Tai bent.
Šį trumą aš pats iškasiau.
Su mielo šunelio pagalba.
Ir kas toji jauna moteris, gaminusi makaronus?
Patricija. Ji mums gamina kasdien...
- Kasdien? - ...pietus. Taip.
Emiljanai, tu tai puikiai moki.
- Labai gerai. - Ačiū. Turiu savo metodą.
Ar dirbai padavėju vaikystėje?
Ne, nedirbau. Bet mama mane išmokė.
Puiku.
Man ir anksčiau patiko Italija,
bet aš negalėjau įvardinti, kodėl konkrečiai.
Dabar supratau.
Pažvelkite. Štai kas man yra Italija.
Gyvenimo būdas.
Bendruomenė.
Maistas.
Vynas.
Bet yra ir kai kas daugiau.
Neskubėjimas ir mėgavimasis šiais dalykais.
Visa tai vertinti gali tik gyvendamas lėčiau.
Patricija, delizioso.
- Už jus. - Salute.
Salute.
Tai man reiškia la dolce vita. Tai yra saldus gyvenimas.
Jis yra arčiausiai mano paties
gyvenimo prioritetų.
Taigi, arrivederci, Italija.
Kitai šaliai teks gerokai pasistengti.
Kitoje serijoje...
Pirmąsyk Graikijoje...
Štai jūsų vila.
Kaip gražu.
Taip. Labai gerai.
Ir aš jau filosofuoju.
Regis, radau naują pašaukimą.
Bravo!
Aštuonkojis!
Taip, ne.
Aš negaliu valgyt aštuonkojų. Mačiau, kaip jie atrodo.
Bravo, Judžinai!
Išvertė Egidija Namavičė