Hovorí sa, že cestovať znamená žiť.
Možno áno, pokiaľ z vás deň strávený na letisku nevycicia všetok život.
Kam inam máte prísť o dve hodiny skôr,
len aby ste sa až nebezpečne
priblížili k dvojhodinovému meškaniu?
Aj napriek tomu si myslím, že mi minuloročné cestovanie prospelo.
Zdá sa, že mi rozšírilo obzory.
Do istej miery.
A tak sa vydám na miesto, ktoré zjavne musí zdolať
každý uznávaný cestovateľ.
Pokorím Európu.
Tak dobre. Kde presne sme?
Prejdem celý kontinent.
Od samotného vrchu až po úplný spodok.
Vydám sa mimo vychodených chodníčkov, odhalím skryté skvosty...
Natáčaš to?
...a prijmem v sebe začínajúceho dobrodružného ducha.
Pozrite. Nedržím sa.
Sú priamo tu. Čo to je? Úklon?
Vycibrím svoje chuťové poháriky...
Páni, výborné.
Hrozno je dozreté.
...a pokúsim sa žiť ako miestni.
Vitajte u mňa v dedine.
Šialenstvo.
Zachránil som ťa. Nezabudni na mňa.
Všetky svoje obavy zavriem do kufra...
Už idú.
Nikdy neviete, čo urobí telo v úplnom strachu.
Nič podobné som od detstva nerobil.
...a vyrieknem tri slová,
ktoré som nikdy nepovedal.
Pripravený na vzlet.
EUGENE LEVY: NEOCHOTNÝ CESTOVATEĽ
EURÓPA
Dobre, buďme úprimní.
Nikdy by ste si nechceli cestovateľskú radu odo mňa a nedivím sa vám.
Ale ak by náhodou áno,
povedal by som, že toto je nepochybne moja najobľúbenejšia krajina na svete.
TALIANSKO
Moju lásku k Taliansku podnietila návšteva Ríma a Benátok.
Teraz som sa vrátil zistiť, prečo v nej toho túžim
vidieť omnoho viac.
Taliani hovoria o la dolce vita – sladkom živote.
No, môj doterajší život bol celkom dobrý,
ale kto by nechcel z času na čas trochu sladkého?
Ako to v živote dosiahnu? Čo je ich tajomstvom?
Dúfam, že Florencia a zvyšok Toskánska mi prezradia odpoveď.
- Volám sa Sauro. - Eugene.
Dobre, teší ma. Nech sa páči.
Grazie mille.
Viac po taliansky neviem.
V Nemecku som pil pšeničnú trávu
a žul vývar.
Teraz som pripravený na chvíľku pôžitkárstva.
A kde ho mám hľadať, ak nie v nádhernom Toskánsku?
Začínam vo Florencii, v hlavnom meste regiónu.
V kolíske renesancie.
Je odtiaľto úchvatný výhľad, Sauro.
Áno, dokonalý.
Mesto plné umenia, kultúry a...
Smetiari.
- Asi áno. - To som si nepredstavoval.
Aj doma máme smetiarske autá.
Existuje dôvod, prečo potrebujú veľa smetiarskych áut.
No teda.
Veľa turistov.
Florenciu každoročne navštívi až 16 miliónov turistov.
Chce to tu vidieť plno ľudí.
Nie som na to hrdý,
no ak si myslíte, že som zlý cestovateľ, tak som ešte horší turista.
Je tu strašne veľa ľudí.
Ale ak si chcem Florenciu dôkladne prejsť...
Páni.
...musím si osvojiť dôležitú zručnosť:
starodávne umenie prezerania pamiatok.
Zdravím, vitajte v Taliansku, Eugene. Veľmi ma teší.
- Buongiorno. - Buongiorno.
Rád vás vidím.
Vitajte v Taliansku a vo Florencii.
Poďme, ukážem vám to tu.
Dobre, jasné.
Sprievodca Emiliano miluje taliansku históriu,
kultúru a samotnú Florenciu.
Každý Talian a Talianka je spätý s Florenciou.
Už len náš jazyk odtiaľto pochádza.
Úprimne, je súčasťou nás samých. Ťažko to opísať.
- Ste úplný Talian. - Áno, viem.
Neviete s tým prestať.
Viete hovoriť s rukami vo vreckách?
Asi nie.
To by ma utíšilo.
Gestá rúk sú súčasťou kultúry.
Existuje viac ako 250 oficiálnych talianskych gest rúk.
Ja vás naučím to základné.
Povedzme, že k vám príde niekto, koho nepoznáte,
- a chcete pokoj. - Áno.
Môžete... Povedali by ste: „Čo chcete?
Čo chcete?“
- Áno. - Čo chcete?
Áno, čo chcete?
- Čo... Môžete... - Áno, čo chcete?
Vidíte ten postoj?
Hej, čo... Hej, čo?
Môže to byť vnímané agresívne, ak neviete, s kým hovoríte.
Neukázal by som
- to neznámemu... - Nie.
- Nikdy neviete. - Nikdy.
Neviete.
Hoci odteraz až veľmi venujem pozornosť tomu, čo robím s rukami,
som pripravený na prehliadku.
Sme pred jednou z najkrajších katedrál
v Taliansku. Santa Maria del Fiore.
Tešil som sa na ňu už od začiatku výletu.
Ale človek si nevie ani predstaviť, aká je obrovská.
Zamyslite sa nad tým. Zmestí sa tam 30-tisíc ľudí.
Výstavba sa začala v roku 1296
a ukončili ju až o 140 rokov neskôr.
- Vyrazilo mi to dych. - Viem, je to šialené.
A na úplnom vrcholku je zázrak renesančného inžinierstva.
V tom čase bola výstavba kupoly náročná.
Bolo to neuveriteľné.
Len výstavba kupoly trvala 60 rokov.
Fíha.
Zhotovená zo štyroch miliónov tehál
je stále najväčšou svojho druhu na svete.
Vnútrajšok si viem iba predstaviť.
Chcete sa postaviť do radu?
Nie. V radoch nestojím.
Nezvládnem to. Nechcem byť vo veľkej skupine.
Nebudem počúvať to...
Stačí sa mi na to pozerať.
Tu som ja a tam je dóm.
To stačí. Videl som ho.
Našťastie mám sprievodcu, ktorý ma bez rozruchu
povodí po miestach, ktoré chcem skutočne vidieť...
- Tu je. - Áno, neskutočné.
Je neskutočný.
Napríklad Michelangelovho Dávida.
Je to úplná krása.
- Je to originál alebo... - Kópia.
Dokonalá kópia sochy Dávida.
- Kópia. - Áno, áno.
Viem si predstaviť rady v múzeách
- k originálu. - Áno, presne.
Musíte si kúpiť lístok
- potom rad... - Samé rady.
Veď môžete vidieť... Tu nemusíte stáť v rade.
Dobre, je to síce replika, ale ušetril som si kopu času.
A aj tak to bola replika niečoho svetoznámeho.
Vďaka biblickému príbehu je Dávid každým kúskom židovskou ikonou.
No, možno nie každým kúskom.
Jediné, čo ma zarazilo, boli genitálie.
Vyzerá to tak trochu ako penis bez obriezky,
ale Dávid bol Žid.
Dôkaz, že Michelangelo s presnosťou sekol.
Pozrime sa, už je zo mňa kritik umenia.
A to som tu len hodinu.
Emiliano však trvá na tom,
že potrebujem úplný zážitok, a teda vlastnú verziu renesančného umenia.
Odtiaľto pochádzajú umelci ako Michelangelo, da Vinci,
takže musíte ochutnať ich medicínu.
- Karikatúry. - Karikatúry.
Áno.
Je to obrad, ktorý musí podstúpiť každý návštevník mesta.
Prosím.
Páni, je to strašne desivé.
Veľký... Široký úsmev.
Pozerajte sa sem.
Či sa vám to páči alebo nie, toto je môj široký úsmev.
Nekreslite veľmi rýchlo.
Emiliano ma ubezpečuje, že karikatúry majú vznešenú históriu.
Dokonca aj da Vinci kreslil karikatúry.
- Da Vinci? - Áno, pre zábavu.
No... Kde je teraz?
Môžem úprimne povedať, že som sa nikdy necítil menej ako Mona Lisa.
Dobre.
- Jeden, dva... - Bože.
Áno, ukážte.
Uká...
Šťastný.
Teraz sa musím viac usmievať.
Však?
Na odchode sa cítim doslova pekný ako obrázok.
Emiliano mi chce ukázať ešte jedno miesto.
Vitajte na Ponte Vecchio, najslávnejšom moste na svete.
Ponte Vecchio je najstarší a najznámejší most vo Florencii.
No teda, teda.
Toto je fakt niečo.
- Úchvatné. - Áno.
Škoda, že tu nie sú ľudia.
Nechápte ma zle,
je to nádherné mesto plné umenia a histórie,
ale kiežby som ho videl v menej hektickom tempe.
Myslím, že pohár dobrého vína bude čerešničkou na torte.
- Krásne. - Áno.
Toto sa nám páči.
- Božemôj. Nádhera. - Áno.
Skrátka nádhera.
- Ďakujeme.Grazie. - Páči sa.
Salu... Ešte jedna vec, keď si v Taliansku pripíjame...
- Áno. - ...musíme tomu druhému
pozerať do očí.
Nie, nie na pohár.
Rovno do očí.
Nie.
Áno.
- Tak dobre. - Áno, pekne.
- Páni. Mňam. - Dobré víno.
Máte šťastie, lebo toto...
je najlepšie obdobie na návštevu Talianska. Práve je vínna sezóna.
Chcete zažiť skutočný zber tu v Toskánsku?
- Zber hrozna. - Áno.
Tomu sa tam budeme venovať?
Áno, urobme to.
- Urobím to. - Áno.
Mimo mesta zažijete niečo úplne iné. Je tam veľký pokoj.
Tam zažijeme pomalé tempo života.
Som za všetko, čo má pomalé tempo.
- Tak na Toskánsko. - Na Toskánsko.
Cítim sa výnimočne skvelo.
Myslím, že bude fajn...
ísť do Toskánska a trochu spomaliť.
Odkloniť sa od turistickej stránky návštevy Talianska
vám dodá pocit, akoby ste boli... Talian.
Je to dobré.
Je to... Nie.
Pamätáte na toto? „Čo chcete?“
- Čo chcete? - Áno, presne.
- Čo chcete? - Áno.
Prišiel Sauro.
Uvidíme sa o pár dní.
- V Toskánsku? - Vo vinohrade.
- Grazie. - Áno, ciao.
Poďme do vášho hotela.
Takže ciao Florencia.
Prehliadka mesta s Emilianom mi ukázala, akí sú Taliani hrdí na svoju
históriu a kultúru.
Ako povedal, je ich súčasťou.
Ale teraz smerujeme na juh do údolia Orcia,
nádhernej krajiny
so stredovekými hradmi, starobylými dedinkami
a nádhernou absenciou davov.
Taliansky vidiek sa nedá prekonať.
Už teraz zažívam pomalšie životné tempo, ktoré mi Emiliano sľúbil.
Ideme hore kopcom.
Kto je za nami?
Chce nás niekto predbehnúť?
Má ten ale šťastie, čo?
Zdá sa, že môj hotel je niekde na vrchole tohto kopca.
Už ho musím len nájsť.
- Sme tu. - Páni.
- Grazie. Prego. - Grazie.
Zamýšľam sa a hádam,
že ten hotel je niekde v dedine.
Ciao, Eugene.
Buongiorno.
- Vitajte, som Giancarla. Ako sa máte? - Dobre.
- Zvládli ste to. - Áno.
Dostať sa sem mi trvalo asi tri a pol týždňa.
Giancarla tu pracuje už 12 rokov.
Tak na čo sa pozerám? Toto je hotel?
Je to jeho súčasťou.
A pozeráte sa na dedinku z 12. storočia,
ktorej sme prinavrátili život.
Táto dedina je stále obývaná. Žije tu asi 11 obyvateľov.
- Stále tu žijú ľudia? - Áno.
Ukázalo sa, že som nevedel nájsť hotel,
lebo tým hotelom je dedina.
Kedysi bola domovom farmárov, ktorí obrábali pôdu pod ňou.
Dnes je však hotel prerobený tak,
aby splynul s pôvodnými budovami.
Chcela som vás sem zobrať, aby ste sa pozreli na rozľahlé údolie Val d'Orcia.
Na miesto, kde architektúra a krajina
žili v súčinnosti a harmónii po celé stáročia.
Natáčaš to?
Úchvatné.
Vitajte vo svojom apartmáne.
Nie je to zlé.
Má názov Monte Cetona.
Je jeden z našich najväčších.
Páči sa mi.
Je naozaj krásny.
Páči sa mi tá jednoduchosť so zmyslom pre históriu.
Milujem trámy. Milujem drevo.
Milujem tú rustikálnosť.
Mám výhľad.
Starobylý hotel v stredovekej dedinke na vrchole kopca.
Niečo takéto som ešte nevidel.
Na takomto mieste sa každý cestovateľ cíti o niečo viac, no, ochotne.
Som veľmi rád, že som tu, jasné?
Páči sa mi to tempo, to ticho.
Je tu úplne iný spôsob života, viete?
Ochromí to tu všetky vaše zmysly takým uvoľňujúcim spôsobom.
Skrátka chcete vydýchnuť.
Chystám sa na raňajky na námestí pri starom dedinskom kostole.
Mal som skvelú noc.
Nevyrušilo ma ani šuchnutie.
Spal som pri otvorených oknách, fúkal mi jemný vetrík a spal som ako mimino.
Máme praženicu.
A podávam ju s letnými hľuzovkami.
Ak mi chcú dať na praženicu hľuzovky, nebudete ma počuť protestovať.
- Dobrú chuť. - Áno.
Toto je krok k la dolce vita.
Páni, je to výborné.
Povedali mi,
že tu v Toskánsku je obdobie zberu hrozna,
a ponúkol som svoju pomoc, ak by sa im zišla.
Ale kým čakám na Emiliana, aby mi dal vedieť, kedy bude hrozno dozreté,
mám trochu času na hranie.
Hoci by som najradšej trávil čas v hoteli,
čo by sa dalo ľahko splniť,
táto prenádherná krajina ma k sebe volá.
Takže to tu trochu preskúmam.
Určite už viete, že absolútne milujem talianske jedlo,
takže ma hotel spojil s miestnou pestovateľkou,
ktorá je zodpovedná za najlepšiu vec z mojich raňajok.
Nikdy som nehľadal hľuzovky. Netuším, čo sa bude diať.
Bol som na love za dobrými dioptriami,
ale nepovedal by som, že som lovec.
A nemám rád ani zbieranie.
Buongiorno.
- Dobrý deň. - Buongiorno.
Federico.
- Federico. - Majiteľ.
- A ja som Tania. Teší ma. - Tania. Teší ma.
A kto je tento maličký?
- Hľadačka hľuzoviek. - Božemôj.
Zara.
- Zara, ideme na hľuzovky? - Dobre.
- Poďme. - Áno?
Ideme.
Tania pracuje pre Federica na jeho olivovej farme a vo vinici,
ktoré sú na tom najlepšom mieste.
Sme vo veľmi dôležitej oblasti pre Toskánsko,
pretože v tejto časti lesa
je správna klíma a správna pôda pre hľuzovky.
Takže všetky, čo nájdem, si budem môcť nechať.
- Možno. - Áno? Ešte to preberieme. Možno.
Dobre, poďme na to.
Teraz to vyzerá ako v krajine hľuzoviek.
V skutočnosti netuším, ako by to v krajine hľuzoviek malo vyzerať.
Našťastie, Zara áno.
Zistil som, že hľuzovky rastú medzi koreňmi týchto stromov.
Vypustime šelmu, čo?
Presne.
Dobre, Zara. Ideš, Zara.
Hľuzovka.
Zara. No tak, zlatko. Máš prácu.
Zara má 50-krát viac čuchových receptorov ako človek.
Takže dokáže vystopovať jedinečný pach hľuzoviek aj pod zemou.
Ako zistíme, že sa na niečo chystá?
Uvidíte... Keď nájde hľuzovku,
veľmi sa teší a začne hrabať.
Zara.
Myslíte, že niečo zacítila?
Zara!
- Ďakujem. - Áno.
Našla hľuzovku!
Nie.
- Hrab. Čo máš? - Kde je hľuzovka, Zara?
- Páni! - Áno? Zlatíčko!
Dobré dievča!
Ovoňajte ju. Pocítite zem.
- Áno. No, teda samozrejme. - Áno.
Za koľko by ste ju predali?
- Je ako zlato. - Jej cena je asi 60 eur. Minimálne.
To je celkom dobrá návratnosť za 20-minútovú prechádzku v lese.
Vyšlo to. Našli sme hľuzovku.
Už nič. Máme hľuzovku.
Nepovedzte to Tanii,
ale asi si ju postrúham na cestoviny.
Jedlo však nateraz bude musieť počkať.
Stále mám dosť času na poznávanie.
Vydávam sa do Sarteana,
700-ročného mesta nachádzajúceho sa pod kopcom, kde stojí môj hotel.
Tunajší sladký život vraj závisí od nájdenia svojej komunity.
Navštíviť dedinu je vždy trochu dobrodružstvo,
takže dúfam, že tento výletík bude vzrušujúci.
Miestni obyvatelia cvičia na dôležitú každoročnú udalosť,
saracénsky súboj.
A Giancarla mi zabezpečila vstupenku do zákulisia.
Výborne! Páni.
- To je niečo. - Toto je Stefania.
- Predstavím vás. - Stefania.
- Dobrý deň. Teší ma. - Teší ma.
Naša saracénska mládež takto cvičí.
Bubny a vlajky sú zahrievacím vystúpením pred hlavnou udalosťou,
súťažou v rytierskom turnaji, ktorý sa koná
medzi piatimi tradičnými okresmi Sarteana,
zvanými contrada.
Takže, každá contrada má vlastnú vlajku?
Áno. Každá má dvoch stredovekých bubeníkov a dvoch mávačov vlajkami.
Koľko tréningov mávate?
- Veľa. Počas roka, áno. - Áno?
Celý rok.
- Dobre. Tak fajn. - Áno.
Ak chcete, ukážu vám, ako mávať vlajkou.
No, kto nesníva o mávaní vlajkou?
Dobre.
- Dobre, takže... - Hej.
Opakujte po mne, touto stranou.
Urobím toto.
Takto...
A...
Toto môže byť moje posledné mávanie vlajkou.
Nechcete to mať napísané na náhrobku.
Viete, vlajka mu prerazila lebku.
- Takto a... - Teraz.
Neuveriteľné, ale táto zručnosť pochádza zo stredoveku,
bola súčasťou vojenských prehliadok.
Ešte raz.
A ja sa ju tu teraz učím.
- Takto? - Áno.
Teda aspoň tak trochu.
Tri a...
Usaďte sa, prosím.
Ale pri ďalšej časti tréningu...
sa držím bezpečne bokom.
Je to stredoveký súboj.
V 14. storočí, plus-mínus, sa z toho stal turnaj.
- V 14.? - Áno.
Dobre.
Teraz začne slávnostný sprievod
s bubeníkmi a vlajkonosičmi.
Súboj je ozvenou čias,
keď sa rytieri na koňoch prudko zrážali,
no v dnešnej dobe súpera nahradil malý kruh.
To je maličký kruh.
Je veľmi maličký a kopija má dva metre, 80 centimetrov.
Takže dlhá kopija a maličký kruh.
Zdá sa to byť nemožné, kým...
- Páni. Ten je dobrý. - Áno.
Bravó.
Ak by som ostal pri starých cestovateľských návykoch,
nezažil by som takéto Toskánsko.
Nakoniec som vždy rád, že sa vydám von objavovať
a skúšam a zažívam rôzne veci.
Je to obohacujúce.
A zistil som, že rovnako ako jedlo,
mám rád aj pocit komunity.
Obe veci sú pre mňa dôležité, rovnako ako pre Talianov.
Je v tom akási vrúcnosť.
Cítite milú, rodinnú atmosféru a pocit komunity.
Dnes som sa zrovna necítil ako turista.
Cítim som sa ako občan Toskánska.
Bolo pekné mať pocit, že ste toho súčasťou.
Grazie.
Prego. Vychutnajte si cappuccino.
Nebudem sa brániť.
Takto chcete začať svoj deň.
Taliansko sa približuje k môjmu životnému tempu
asi najviac zo všetkých krajín, kde som bol.
Nastal môj posledný deň v Taliansku
a Emiliano sa chce stretnúť vo svojej vinici,
dúfajme, že sa začne zber hrozna.
Myslím, že ísť pomôcť,
zbierať hrozno a dať ho do košíka môže byť zábava,
ale príroda rozhoduje o tom, kedy je čo pripravené na zber.
Emiliano!
- Zdravím, Eugene! - Come stai.
- Matteo. Teší ma. - Matteo.
Odkiaľ sa poznáte?
Spoznali sme sa pred 22 rokmi na základnej škole
a vyrastali sme spolu ako bratia.
Páni.
Taliansko je jedným z najväčších svetových výrobcov vína
a tradične, keď je hrozno dozreté,
celá komunita sa pripája ku la vendemmia, teda k vinobraniu.
V tomto ročnom období vám väčšinou zavolá váš nonno,
starý otec.
„Čo robíš tento víkend?“ „Neviem.“
„Ideš so mnou. Pôjdeme na vinobranie.“
- Bude to pekné. - Dobre.
- Uvidíme. - Je to dobré.
- Chcete ísť? - Áno.
Poďme.
- Buongiorno. - Dobrý.
- Ako sa voláte? - Enea.
- Som manažér. - Eugene.
- Teší ma. - Aj mňa.
- Takže ideme do vinohradu? - Áno.
Ideme sa pozrieť, ktorá oblasť je vhodná na zber.
Prečo by niektoré vinice mali byť pripravené na zber a iné nie?
Pretože máme štyri odrody červeného hrozna
a každá z nich má iný čas dozrievania.
Toto je oblasť merlot.
Začneme skúšať najprv toto.
Najprv ho ochutnáme. Čo cítite?
Chutí ako hrozno.
Dobre. Má bohatšiu chuť.
Zacítite ju na zadnej časti jazyka.
Signalizuje to, že oblasť merlotu je pripravená pre zber.
A ako rýchlo hrozno pozbierate?
Keď hrozno dosiahne správny čas zrelosti, musíme začať takmer okamžite,
lebo ak počkáte aj deň navyše,
bude neskoro.
- Aj deň? - Áno.
Ak počkáte deň, je neskoro.
Čo ak si vtedy pospíte dlhšie?
- A nevstanete na čas? - Nepospíme.
Páni.
- Už nečakajme. - Nie, je...
Poďm... Oberám vás o čas.
Musíte ísť.
Hrozno je dozreté.
Tak dobre, poďme.
S Emilianom a Matteom sme sa vybrali zbierať hrozno.
- Vidím. Vidím strapec. - Ten bol jednoduchý.
To je dobre.
Zatiaľ to je hračka.
Aj tu máme jeden malý.
- Hotovo. - Dobre.
Tak dobre. Už som na to prišiel.
Ako to tam ide?
Navrhol by som najať veľmi nízkych ľudí.
Dobrý postreh.
Lebo takto... Takto si zničíte kríže.
Pozrite. Idem ďalej.
Ak neviete udržať tempo...
- Sú pomalí. - No, sú pomalí.
Ak by to bola moja vinica, už by boli preč.
Prepustení.
Robili to, aj keď boli deti.
Však?
A viete si tipnúť, ako sa tu len zabávali,
keď boli deti, lebo robia to isté aj teraz.
Ste v tom až smiešne zlí.
Zniem ako vaša nonna?
Je to smutná skutočnosť. Zniem tak.
Viete, aj toto je súčasťou vendemmia.
Užívať si chvíle s ľuďmi okolo vás.
S rodinou či priateľmi.
Aj toto je na tom to krásne.
- No, tak by to malo byť. - Presne.
- Toto je... - Áno.
...úplne úchvatné, však?
Koľko turistov zažije niečo takéto?
Cítite spojenie s pôdou, s hroznom?
Teraz skôr cítim spojenie so svojím chiropraktikom.
Eugene, chlapi. Poďte sem.
- Poďme. - Dobre. Vďaka.
Prosím.
- Je kvalitné. Kvalitné. - Dobrá práca.
Určite ho použijeme.
Teraz ho naložíme na korbu auta.
Naše hrozno je na ceste do vinárstva,
kde ho pridajú ku zvyšku úrody,
pomelú, dajú kvasiť a nakoniec dozrieť do sudov.
Môžem sa vrátiť, keď bude hotové, čo je dobrá zámienka.
Akoby som potreboval výhovorku.
V kuchyni nachádzame našu odmenu za dobre vykonanú prácu. Obed.
Toto bude teda oslava, naozaj zaslúžená.
A s výborným taliansky jedlom.
Tak dobre.
Volám to talianske jedlo. Oni len jedlo.
A som rád, že môžem povedať, že som im trochu pomohol aj ja.
Páni.
Tieto hľuzovky som vyhrabal zo zeme ja, jasné?
S pomocou rozkošného psíčka.
A kto je tá dáma, ktorá nám navarila cestoviny?
Patrizia. Varí nám tu každý deň.
- Každý deň. - Áno. Obedy.
Emiliano, ste v tomto naozaj dobrý.
- Ste v tom dobrý. - Vďaka, mám vlastnú techniku.
Pracovali ste v mladosti ako čašník?
Nikdy. Asi som to pochytil od mamy.
Dobre.
Viem, že sa mi odjakživa páčilo Taliansko,
ale pred týmto výletom som nevedel prečo.
Teraz to už viem.
Pozrite sa. Toto je pre mňa Taliansko.
Je to spôsob života.
Je to komunita.
Jedlo.
Víno.
Ale to nie je všetko.
Ide aj o to, že máte čas oceniť všetky tieto drobnosti.
A čas získate pomalším životným tempom.
Patrizia, delizioso.
- Na vás. - Salute.
Salute.
Toto je pre mňa la dolce vita. Toto je sladký život.
K mojím životným prioritám
to nemôže mať bližšie.
Takže, arrivederci, Taliansko.
Moja ďalšia zastávka má čo predbiehať.
Nabudúce.
Som prvýkrát v Grécku.
Vaša vila.
Nádhera.
Áno. Dobre.
A už sa cítim ako filozof.
Asi som si našiel nové povolanie.
Bravó!
Chobotnica!
Áno. Nie.
Nezjem chobotnicu. Viem, ako vyzerá.
Bravó, Eugene!
Preklad titulkov: Jessica Mona Youssefová